Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Калини О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

у с т а н о в и в :

02.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач за договором банківського вкладу в національній валюті на умовах виплати відсотків у розмірі 25% річних та повернення вкладу по закінченні строку дії відповідного договору, розмістив у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 50000,00 грн. на строк з 14.01.2015 року по 14.02.2015 року. 09.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення належних сум в день закінчення строкового вкладу і повернення суми вкладу та нарахованих відсотків мало відбутися 16.02.2015 року, тобто першого робочого дня. Позивач зазначає, що 16.02.2015 року він прибув до офісу відповідача для отримання коштів, однак у видачі готівки позивачу було відмовлено. Крім того, позивач стверджує, що відповідач всупереч положень Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків, не зважаючи на наявність заяви про видачу вкладу та нарахованих відсотків готівкою в день закінчення строку дії договору вкладу, 17.02.2015 року переніс тіло вкладу на «рахунок на вимогу». 18.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення належних сум готівкою, однак вказана заява також задоволена не була, чим на думку позивача, порушене його право власності щодо розпорядження та користування грошовими коштами, а банк безоплатно користується належними позивачу коштами та незаконно затримує їх видачу на невизначений термін. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними та такими, що суперечать договірним зобов'язанням і вимогам чинного законодавства України. За наведених умов позивач просить суд: визнати протиправним порушення відповідачем умов договору вкладу в частині невиконання зобов'язань щодо повернення вкладу готівкою на вимогу позивача за заявами №423 від 09.02.2015 року, №3070 від 18.02.2015 року, №454 від 18.02.2015 року та в частині перенесення 16.02.2015 року депозиту на рахунок «на вимогу» №2620.5.207176.005 в день розрахунку та за наявності заяви вкладника №423 від 09.02.2015 року; визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповідей на звернення позивача №423 від 09.02.2015 року, №3070 від 18.02.2015 року, №454 від 18.02.2015 року; зобов'язати відповідача надати відповіді позивачу рекомендованими листами з описом вкладеного на звернення позивача №423 від 09.02.2015 року, №3070 від 18.02.2015 року, №454 від 18.02.2015 року; стягнути з відповідача одноразовою виплатою: тіло вкладу №300937/4174/1-15 від 14.01.2015 року у розмірі 50000,00 грн. проценти за користування коштами банківського вкладу до дня фактичного повернення коштів в розмірі 9383,56 грн.; 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1126,03 грн.; інфляційні збитки в розмірі 25000,00 грн.; пеню в сумі 411000,00 грн. та встановити контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання відповідача надати звіт про виконання рішення в межах строку, установленого судом на підставі Конституції України щодо верховенства права ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 11 ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній та просить позов задовольнити додатково пояснивши суду, що відповідач до теперішнього часу не здійснив повернення коштів. На питання суду позивач відповів, що до Фонду гарантування вкладів за виплатою гарантованої суми вкладу він не звертався. Проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення позивач не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.01.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір-заява №300937/4174/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 1 місяць в національній валюті (а.с. 4).

За змістом вказаного договору, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок №2030.2.207176.005 у сумі 50000,00 грн. на строк з 14.01.2015 року по 14.02.2015 року в порядку та на умовах визначених у цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного в п. 1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладнику проценти з ставкою 25% річних. Після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1. Основних умов.

Відповідно до положень п. 5.1. Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється. Якщо день повернення суми вкладу припадає на вихідний, святковий, не робочий день, то повернення суми вкладу проводиться банком на наступний перший робочий день. У випадку, коли вкладник не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного договором-заявою, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу. Для обліку цих коштів вкладник підписанням договору-заяви уповноважує банк відкрити вкладникові рахунок на вимогу, та не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного договором-заявою перерахувати суму вкладу зі строкового вкладного рахунку та суму нарахованих на вклад процентів (суму нарахованих на вклад, але не виплачених процентів) з рахунку для нарахування процентів за вкладом на рахунок на вимогу та після зазначеного перерахування закрити строковий вкладний рахунок та рахунок для нарахування процентів за вкладом. Розмір вкладу на вимогу складається із суми вкладу а суми процентів, нарахованих на вклад (суми процентів, нарахованих на вклад, але не виплачених вкладникові) (а.с. 5-7).

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання за договором вкладу виконав в повному обсязі та вніс депозитні кошти на вкладний рахунок в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №26 від 14.01.2015 року (а.с. 8).

09.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою (вх.. №423) в якій просив виплатити суму вкладу та нараховані відсотки по закінченні строку дії договору готівкою та повідомив позивача про свою відмову від пролонгації дії договору вкладу (а.с. 10).

Зі змісту роздруківки по операціям за договором №300937/4174/1-15 від 14.01.2015 року вбачається, що 16.02.2015 року о 17 год. 51 хв., тобто перед закінченням робочого дня, банком було здійснене перенесення депозиту у сумі 50000,00 грн. на 2620НВ (а.с. 9).

18.02.2015 року позивач знов звернувся до відповідача з заявою (вх. №3070) та просив видати вклад і нараховані відсотки готівкою в повному обсязі невідкладно через касу банку (а.с. 11).

З аналогічною заявою 18.02.2015 року (вх. №454) позивач звернувся також до начальника відділення №25 філії «Центральне РУ» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належним чином невиконання банком своїх зобов'язань щодо повернення вкладу та перенесення депозиту на рахунок вкладу «на вимогу».

День закінчення дії договору вкладу 14.02.2015 року припав на вихідний день суботу, отже першим робочим днем для видачі вкладу та нарахованих відсотків було 16.02.2015 року.

У своїх заявах, які перелічені вище, позивач посилався на те, що 16.02.2015 року йому було відмовлено у видачі готівки, однак ці заяви датовані 18.02.2015 року і будь-яких належних доказів того, що позивач дійсно прибув 16.02.2015 до приміщення банку за отриманням вкладу та процентів по ньому готівкою, в матеріалах справи немає.

Натомість, банк на виконання вимог ч. 1 п. 5.1. Основних умов та з огляду на наявність заяви позивача від 09.02.2015 року про неможливість пролонгації терміну дії договору вкладу здійснив перерахування вкладу на поточний рахунок фізичної особи, про що свідчить код рахунку 2620НВ, а не на рахунок «вклад на вимогу», як про це зазначає позивач.

Дії щодо перерахування суми вкладу зі строкового вкладного рахунку на рахунок на вимогу, банк у відповідності до положень ч. 2 п. 5.1. Основних умов міг здійснити лише за відсутності вимоги позивача про отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу.

Однак, таких умов не було і 09.02.2015 року відповідачем було отримано заяву позивача про видачу вкладу по закінченні дії договору про банківський строковий вклад (депозит).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ № 6-140 цс/13 від 25.12.2013 зазначено, що відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

При цьому, позивачем жодним доказом не доведено, що він не мав можливості зняти перераховані йому кошти з рахунку та використовувати їх на власний розсуд.

Оскільки судом не встановлено обставин щодо неналежного виконання відповідачем умов договору банківського вкладу стосовно повернення вкладних коштів, безпідставними є здійснені позивачем нарахування штрафних санкцій, процентів за користування вкладом, інфляційних втрат тощо.

Крім того, на підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 №612 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації в банку строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015 (включно).

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

За умови коли позивач не здійснив розпорядження перерахованими йому на поточний рахунок коштами шляхом їх зняття, вчинення таких дій на теперішній час є неможливим з урахування триваючої в банку тимчасової адміністрації, однак це позбавляє позивача права звернутись для вирішення цього питання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до якого позивач не звертався, що і підтвердив в судовому засіданні.

Відповідно до ст..ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спір, який виник між сторонами ґрунтується на договорі банківського вкладу.

В даному випадку суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповідей на звернення та зобов'язання відповідача надати відповіді на подані позивачем заяви, оскільки такий спосіб захисту права не є вірним та в конкретній ситуації фактично не призводить до захисту права.

Крім того, банк не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, а згідно положень ст. 16 ЦК України, дії або бездіяльність лише таких осіб може бути визнана протиправною.

Відсутність відповідей на заяви позивача ураховується при оцінці обставин справи, однак у даній ситуації не призводить до наслідків, що є підставами для задоволення позову. При цьому, будь-яких зобов'язань згідно умов укладеного договору банківського вкладу щодо листування із вкладником, банк не брав.

Ураховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання протиправним порушення умов договору та ненадання відповідей на звернення, зобов'язання відповідача надати відповіді та стягнення з відповідача грошових коштів, не підлягає до задоволення і вимога про встановлення контролю за виконанням рішення суду, оскільки така вимога має похідний характер. Крім того, суд зазначає, що нормами цивільного процесуального закону на відміну від положень КАС України, взагалі не передбачено встановлення рішенням суду контролю за його виконанням, адже такий контроль може встановлюватись лише щодо суб'єктів владних повноважень в межах здійснення адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 530, 629, 1058, 1060 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та стягнення коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -