Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №316/1235/14-ц
Провадження №22ц/778/3890/15 Головуючий у 1 інстанції: Куценко М.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив і в якому зазначав, що 06 січня 2013р. приблизно о 18 год. 50 хв., в м. Енергодар на перехресті вул. Козацька Енергодарське шосе, відбулась дорожньо транспортна пригода за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка сталась в результаті порушення відповідачем правил дорожнього руху. Транспортний засіб, яким на підставі довіреності керував ОСОБА_5, належить на праві приватної власності позивачу. В результаті ДТП автомобілі НОМЕР_1 та відповідача «ІЖ 412» д.р.н АР 9042 АІ, отримали механічні пошкодження.

15.03.2013р. слідчим Енергодарського МВ ГУ МВС України в Запорiзькiй області, після розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 вiд 07.01.2013 року, винесено постанову про закриття кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження направлені до ВДАІ Енергодарського МВ ГУМСУ в Запорізькій області для притягнення відповідача ОСОБА_3 до відповідальності за ст.124 КУпАП.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 квітня 2013р. ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак у звязку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрито на підставі ст.38 ОСОБА_2. Висновком автотоварознавчого дослідження встановлено, що в результаті ДТП позивачу пошкодженням належного йому автомобіля «Renault Kangoo» д.р.н. АР 4996 ВО, спричинена матераільна шкода у розмірі 19742,89грн.

Відповідач ОСОБА_3 не застрахував свою цивільну відповідальність, і як він повідомив позивача після ДТП, він є учасником бойових дій, тобто, є особою, що звільнена від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

28.10.2013р. МТСБУ своїм листом повідомило позивача про відмову у відшкодуванні шкоди з посиланням на пп.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та рекомендували самостійно звернутися до суду з позовом до особи, відповідальної за скоєння ДТП.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 20 242,89 грн., яка складається з 19742,89грн. розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу та 500грн витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., судові витрати у розмірі 2000грн., як витрати на правову допомогу та 487,20грн. судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 20 242,89 грн., моральну шкоду - 500 грн., судові витрати - 2487,20грн..

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у завдоленні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зокрема, ч. 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач, якого визнано винним у ДТП, має відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, яку зазнав позивач внаслідок ДТП. Судом встановлені та кваліфіковані спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки і правильно застосовані норми статей 1166, 1187, 1188 ЦК України у відповідності до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що 06.01.2013р. близько о 18 год. 50 хв., в м. Енергодар на перехресті вул. Козацька Енергодарське шоссе сталась ДТП за участю автомобіля «ІЖ 412» д.р.н. АР 9042 АІ, яким керував відповідач ОСОБА_3, та автомобіля «Renault Kangoo» д.р.н. АР 4996 ВО під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого автомобілі були пошкоджено( а.с. 12-15). Автомобіль марки «Renault Kangoo» д.р.н АР 4996 ВО належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4 ( а.с. 9-10).

Постановою Енергодарського міського суду від 26 квітня 2013 року винним у скоєнні вказанного ДТП визнано ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП.У звязку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі відносно ОСОБА_3 було закрито на підставі ст. 38 КУпАП. Встановлено, що ОСОБА_3 06 січня 2013року о 18 год. 50 хв., в м. Енергодар на перехресті вул. Козацька Енергодарське шоссе, керуючи автомобілем «ІЖ 412» д.р.н. АР 9042 АІ не обрав безпечну швидкість виїхав на смугу зустрічного руху де скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 (а.с.14-15).

Відповідно до екпертного висновку №02 від 25 січня 2013 року ОСОБА_4 в результаті ДТП пошкодженням автомобіля «Renault Kangoo», д.р.н АР 4996 ВО, спричинено матеріальну шкоду у розмірі 19742,89грн (а.с.175-179). Вартість вказанного експерного дослдження склала 500 грн. (а.с.31).

ОСОБА_3 звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як учасник бойових дій.

18 вересня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до МСТБУ із заявою про виплату стрхового відшкодування

28 жовтня 2013р. МТСБУ повідомило позивача про відмову у виплаті стахового відшкодування з посиланням на пп.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки було встановлено, що на момент звернення до МТСБУ належний позивачу автомобіль НОМЕР_3 відремонтований, що унемоливлює встановлення страховиком факту дорожньо-траспортної пригоди, причин та обставин її настання та розміру заподіяної шкоди та рекомендувано самостійно звернутися до суду з позовом до особи, відповідальної за скоєння ДТП. (а.с.33).

Позивачем і відповідачем не оспорювалась відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи справи не доведена вина відповідача ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є неприйнятними з огляду на наступне.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4, 01.03.2013 року, роз»яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Судом першої інстанції враховані вказані роз»яснення, досліджено та правильно встановлено, що суд під час розгляду протоколу про адіміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_3 всебічно розглянув справу та у мотивувальній частині вказаної постанови встановив обставини ДТП та наявність вини ОСОБА_3 у її скоєнні.

Твердження апелянта про те, що шкоду позивачу завдано винними діями особи, яка керувала автомобілем, який належить позивачу, є безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_3 та відсутності складання адміністративного протоколу у відношенні водія ОСОБА_5, який керував автомобілем позивача.

Доводи представника апелянта в судовому засіданні апеляційного суду про те, що експерний висновок не є належним та допустимим доказом розміру матеріальної шкоди не може бути прийнятий до уваги, оскільки відповідачем на спростування вказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Посилання апелянта на те, що він у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України має нести відповідальність лише у розмірі франшизи є неприйнятними з наступних підстав.

У відповідності до вимог п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій та інваліди, що визначені законом, які особисто керують належним їм транспортним засобом, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцями якої є зазначені особи, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), у порядку, визначеному цим Законом.

З урахуванням диспозитивності цивільного судочинства і того, що сторони не оспрювали відмову МСТБУ у виплаті стахового відшкодування через порушення сторонами порядку визначеного п.33.3, п.33.1.1 ст.33, п.37.1.3 ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстав, передбачених законом для вирахування франшизи не має.

Встановивши, що винними діями ОСОБА_3 позивачу внаслідок ДТП заподіяно збитки у вигляді вартості відновлення пошкодженого автомобіля та моральну шкоду, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, врахувавши характер та обсяг моральних страждань позивача у зв'язку з цим, дійшов обґрунтованого висновку про обов'язок відповідача відшкодувати зазначені збитки та моральну (немайнову) шкоду з урахуванням засад розумності та справедливості.

Висновки суду в частині стягнення судових витрат відповідають обставинам справи та зроблені з дотриманням норм ст. 79, 84, 88 ЦПК України та Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 квітня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: