Справа № 344/9167/15-ц
Провадження № 2/344/3681/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 09 листопада 2011 року у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2000; малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з матірю.

В судове засідання Позивач не зявився, 25.06.2015р. подав до суду заяву ( а.с. 8) за змістом якої позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, а справу розглянути у його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, вказавши на відсутність наміру подальшого збереження сімї; просила залишити малолітню доньку ОСОБА_4, 08.08.2012р. після розірвання шлюбу із нею. Категорично заперечувала щодо надання судом терміну на примирення.

Заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про одруження серії 1-НМ № 102579 від 09 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб 09 листопада 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2000.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серія 1-НМ № 211638 від 14 серпня 2012 року).

В ході судового розгляду справи встановлено, що протягом шести місяців сторони проживають окремо, на даний час шлюбно-сімейні відносини між подружжям остаточно припинені, у зв'язку з втратою взаєморозуміння і добрих почуттів один до одного.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

В судовому засіданні Відповідач щодо надання часу для примирення заперечили, посилаючись на його недоцільність та неможливість їх примирення через фактичне небажання продовжувати сімейні відносини.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися сторони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Сторони дійшли згоди про залишення їхньої дитини проживати з матірю, тому малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, Суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 листопада 2011 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 2000.

Неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживання з матірю ОСОБА_2.

Витрати, повязані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покласти на Позивача ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.