Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, за касаційною скаргою відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») звернулося до суду з указаною скаргою, в якій просило визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області (далі - ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області) ОСОБА_3 в частині винесення 29 січня 2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у розмірі 75 264,41 доларів США; скасувати вказану постанову та зобов'язати ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області прийняти на виконання виконавчий лист, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 01 липня 2011 року шляхом відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначило, що 20 січня 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» було направлено до ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області для примусового виконання виконавчий лист, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 01 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 75 264,41 доларів США. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області Загурської Ю.В. від 29 січня 2015 року стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає наявність інших (крім встановлених ст. 26 даного Закону) передбачених законом обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження. Крім того, оскаржувана постанова державного виконавця містить посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлена заборона звернення стягнення на майно боржника. Банк вважав відмову у відкритті виконавчого провадження незаконною.

Враховуючи викладене, ПАТ «Брокбізнесбанк» просило скаргу задовольнити.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року, скаргу задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області Загурської Ю.В. щодо винесення 29 січня 2015 року постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у розмірі 75 264,41 доларів США неправомірними. Скасовано постанову старшого державного виконавця Загурської Ю.В. від 29 січня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у розмірі 75 264,41 доларів США. Зобов'язано ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області прийняти на примусове виконання виконавчий лист, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 01 липня 2011 року, та відкрити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у розмірі 75 264,41 доларів США, про що винести відповідну постанову.

У поданій касаційній скарзі ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказані ухвали та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, вірно виходив із того, що рішення державного виконавця про неможливість виконання виконавчого документа є передчасним, а постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена безпідставно.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, ЦПК України, ГПК України, КАС України, законами України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 17 якого встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження визначені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 20 січня 2015 року до ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області для виконання направлено виконавчий лист № 2-234/11, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 01 липня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у розмірі 75 264,41 доларів США.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області Загурської Ю.В. від 29 січня 2015 року ВП № 46259360 стягувачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

У силу статей 383, 384 ЦПК України, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений зазначеним вище Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Зазначеним Законом встановлено заборону звернення стягнення на нерухоме майно боржників за валютними кредитами (мораторій) та визначено умови застосування такого мораторію.

Так, предметом виконання за виконавчим листом від 01 липня 2011 року є стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбак» заборгованості у розмірі 75 264,41 доларів США.

Разом з тим, державний виконавець не мав будь-яких доказів, які б свідчили про наявність усіх обставин, що зумовлюють поширення дії мораторію на правовідносини, які існують між боржником і стягувачем, а також не звернув уваги, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлює заборони на відкриття виконавчого провадження та здійснення виконавчих дій з виконання судового рішення про стягнення заборгованості.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» має на меті захист житлових прав громадян України у період фінансової кризи та не містить обмеження для виконання судових рішень про стягнення коштів. Наявність забезпечення зобов'язання у формі застави нерухомого майна не перешкоджає вчиненню виконавчих дій спрямованих на звернення стягнення на кошти, доходи або рухоме майно боржника.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є передчасною, оскільки визначити статус особи боржника, виявити його майно та перевірити наявність умов, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можливо лише під час вчинення відповідних виконавчих дій.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків місцевого та апеляційного судів не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані ухвали судів постановлено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області відхилити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська