Провадження №2/761/915/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом зобов'язання вчинити певні дії та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 13 жовтня 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач № 1), ОСОБА_3 (далі - Відповідач № 2), про усунення перешкод у користуванні правом власністю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому належить на праві спільної часткової власності 5/8 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а Відповідачу № 1 в даній квартирі, згідно свідоцтва про право на спадщину від 24.03.2005 року, належить 3/8 частки квартири. Зауважує, що без його згоди Відповідач № 1 заселив в квартиру Відповідача № 2 і, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2012 року між ними визначено порядок користування квартирою, згідно якого, в його користування виділена кімната площею 17.2 кв.м., кімната площею 12.2 кв.м. - виділена Відповідачу № 1. Зауважує також, що на даний час між ними постійно виникають сварки та непорозуміння з приводу користування спірною квартирою, оплати житлово-комунальних послуг та витрат на ремонт місць загального користування. Просив суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідачів не чинити йому та його довіреним особам перешкоди у вільному володінні та користуванні житловою площею та місцями загального користування - кухнею, ванною кімнатою, туалетом та коридором квартири АДРЕСА_2.

В ході розгляду справи Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2, 5/8 частки якої належать йому на праві власності, шляхом вселення в квартиру та надання ключів від вхідних дверей квартири, забезпечення його та уповноважених ним осіб вільного доступу в квартиру та користуванні місцями загального призначення.

Позивач у судовому засіданні, з урахуванням уточнень до позову, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач № 1 та Відповідач № 2 у судовому засіданні щодо пред'явленого позову заперечували, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи тим, що на їх думку, конфліктність ситуації виникає у тому числі, і з вини самого Позивача, оскільки, на їх думку, Позивач здійснює права власника недобросовісно. Зокрема, зауважили, що Позивач неодноразово, без погодження із ними, заселяв сторонніх осіб у квартиру, які без їх дозволу користувалися предметами побуту, які не перебувають у власності Позивача. Разом з тим, не заперечували факту зміни замків на вхідних дверях квартири, мотивуючи свої дії, як противага намаганням Позивача заселяти у квартиру без погодження із ними сторонніх осіб. Крім того, зауважили, що були непоодинокі випадки, коли особи, які поселялися у кімнату, яка виділена у користування Позивачеві, намагалися проводити ремонті роботи без погодження із ними, що створювало Відповідачу № 2, який проживає у спірній квартирі із сім'єю, відповідні незручності. Зауважили також на тому, що квартира потребує капітального ремонту і, що вони ніяк не можуть дійти із Позивачем згоди щодо проведення ремонту. Крім того, також зазначили, що з їх боку пропонувалися різні варіанти, пов'язані із користуванням та володінням спірною квартирою, у тому числі, щодо її продажу, проте, що згоди між ними досягнуто не було. Разом з тим, 30 червня 2015 року, безпосередньо у судовому засіданні Відповідачі передали Позивачеві ключ від вхідних дверей спірного помешкання.

Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача № 1 та Відповідача № 2, пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За змістом частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Судом встановлено, що Позивачеві в квартирі АДРЕСА_2 належить ? частина квартири на підставі договору дарування від 18.11.2002 р. та 1/8 частина квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 25.09.2007 року, що в загальному становить 5/8 частки квартири (а.с.18-19).

Крім того, судом також встановлено, що 3/8 частки вищезазначеної квартири належать Відповідачу № 1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 24.03.2005 року за номером № 2-454.

Згідно Технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що квартира складається з двох окремих кімнат та місць загального користування, загальною площею 51,40 кв.м. з якої житлова площа становить 29.40 кв.м. До приміщень спільного користування квартири належать кухня, площею 7.4 кв.м, ванна кімната, площею 2.8 кв.м, вбиральня, площею 1.5 кв.м, коридор, площею 9.0 кв.м. (а.с.6-7).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.08.2012 року між сторонами визначено порядок користування спірною квартирою. Зокрема, у користування Позивача виділена кімната площею 17,2 кв.м., а Відповідачу № 1 виділено в користування кімнату площею 12.2. кв.м., місця загального користування залишені у спільному користуванні сторін.

Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними зі спільним майном.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю.

Судом встановлено, що між Відповідачем № 1 та Відповідачем № 2, які співвласниками спірної квартири, відсутня згода з приводу здійснення права власності. Вказана обставина підтверджується судовим рішенням, яким визначено порядок користування квартирою, показаннями свідків так і самими сторонами даної справи.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 пояснив, що він декілька разів відвідував спірну квартиру спільно із Позивачем, оскільки мав намір у кімнаті, яку йому надавав Позивач у користування, утворити склад для зберігання речей, оскільки, на його думку, у кімнаті проживати неможливо. Зауважив на агресивній поведінці Відповідачів при відвідуванні квартири.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що для захисту дисертації, йому необхідне було житло в м. Києві. Зазначив, що із Позивачем він познайомився у серпні 2014 року і, що Позивач видав на його ім'я довіреність, згідно якої він мав право користуватися спірною квартирою. Зауважив, що кімнату у спірній квартирі Позивач йому продемонстрував у відсутність Відповідача № 2 і, що коли він почав ремонт у кімнаті, зокрема, фарбувати вікно, Відповідач № 2 викликав наряд міліції. Зазначив, що коли у вересні 2014 року він відкрив двері квартири, Відповідач № 2 до квартири його безпідставно не впустив.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є дружиною Позивача. Зауважила, що її чоловік позбавлений можливості користуватися квартирою, оскільки із грудня 2014 року він не може потрапити до квартири, у зв'язку із заміною Відповідачами ключів від вхідних дверей квартири і, що ключів від нового замка Відповідачі Позивачеві не дають. При цьому свідок також зауважила, що у спірній квартирі є холодильник, мікрохвильова піч та пральна машина, які належать Відповідачу № 2. Зауважила, що у квартирі ними зроблений ремонт без участі Відповідачів.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання та оспорювання.

Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

В ході судового розгляду справи встановлено, що Позивач дійсно певний час був позбавлений права доступу до спірної квартири, у зв'язку із заміною Відповідачами замка на вхідних дверях спірного помешкання. Вказану обставину у судовому засіданні Відповідачі не заперечували, мотивуючи свої дії недобросовісною поведінкою Позивача, оскільки у спірній квартирі проживає Відповідач № 2 із своєю сім'єю, яка складається, у тому числі, із малолітньої дитини, разом з тим, Позивач, без погодження із Відповідачем № 2, заселяв сторонніх осіб у квартиру, поведінка яких створювала незручності для проживання родини останнього. Зокрема, вказані особи користувалися предметами побуту, які знаходяться у спірній квартирі та які Позивачеві не належать, та які, як ОСОБА_5, спробами здійснення ремонту у квартирі робили проживання у квартирі неможливим, оскільки на думку Відповідача № 2 ремонт у квартирі має здійснюватися у відсутність її мешканців. Разом з тим, оскільки у судовому засіданні, яке відбулося 30 червня 2015 року, Відповідачі передали Позивачеві ключ від вхідних дверей спірної квартири, у суду відсутні підстави вважати, що на даний час Позивач позбавлений права потрапити у квартиру та користуватися нею, згідно порядку, визначеного вищевказаним судовим рішенням.

За таких обставин, оскільки суд не вирішує справи на майбутнє, обставини, у зв'язку з якими Позивач пред'явив позов до Відповідачів, на даний час відпали, підстави для задоволення позову відсутні.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 15, 16, 355, 356, 358, 360 Цивільного кодексу України, керуючись статями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом зобов'язання вчинити певні дії та вселення - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :