Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до КП „ЖКС „Пересипський, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання довіреностей недійсними та визнання дій та бездіяльність неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до КП «ЖКС «Пересипський» та просив визнати довіреності ОСОБА_6 від 05.09.2013 року та від 13.01.2015 року, завірені неналежним чином для представництва в суді юридичних повноважень ОСОБА_7 недійсними, а також визнати дії та бездіяльність начальника дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» ОСОБА_5 неправомірними.

Під час розгляду справи до участі в якості третіх осіб залучені ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що КП «ЖКС «Північний» як юридичною особою було завірено довіреності ОСОБА_6 на представництво інтересів у суді на імя ОСОБА_7, які складені і завірені з порушенням норм законодавства України, однак за якими на протязі двох років ОСОБА_7 переслідує позивача як в цивільному праві так і в кримінальному праві. Засвідчення підпису не означає посвідчення фактів викладених в документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. В довіреності від 09.05.2013 року підпис завірителя ОСОБА_5 не відповідає дійсності, оскільки підпис іншої особи, а в довіреності від 13.01.2015 року відсутня печатка.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що:

- 05 вересня 2013 року ОСОБА_4 видала довіреність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на представлення своїх інтересів в суді та в інших державних органах в адміністративних, кримінальних, цивільних та господарських справах з відповідними повноваженнями в тому числі з правом подання позовних заяв, зміни підстав та предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову та інші (а.с.6 зворотня сторона). Підпис у вказаній довіреності був посвідчений майстром дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» ОСОБА_9;

-згідно з довідкою КП «ЖКС «Північний» начальник дільниці №5 ОСОБА_5 з 03.09.2013 року по 16.09.2013 року перебував у щорічній відпустці, наказ №341 від 30.08.2013 року;

- також 13 січня 2015 року ОСОБА_6 було знову видано довіреність тим же особам на представлення своїх інтересів з такими ж повноваженнями, що і в попередній довіреності (а.с.6), однак підпис завірений вже начальником дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» ОСОБА_5;

- рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.11.2013 року було відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 і також відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання договору дарування квартири удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу, вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру;

- рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.03.2014 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 ухвалено нове рішення. В наступному ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 14.03.2014 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції;

- 08 квітня 2015 року апеляційним судом прийнято нове рішення, яке на теперішній час оскаржується в касаційній інстанції;

- згідно з довідкою начальника дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» видно, що ОСОБА_6 було знято з реєстрації в квартирі №45 25.06.2014 року, однак як було судом встановлено і підтверджено сторонами особа продовжує проживати в квартирі до теперішнього часу (а.с.10);

- постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до Суворовського районного відділу в м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дій (а.с.13-15);

- ОСОБА_6 на час складення довіреностей проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та в її паспорті була відмітка про реєстрацію, за вказаною адресою, що перевірялося начальником дільниці при встановленні особи ОСОБА_6 при завіренні її підпису;

- ОСОБА_6 також підтвердила видачу довіреностей для захисту своїх прав в суді;

- оригінали вказаних довіреностей відсутні. Згідно з письмовою заявою ОСОБА_7 строк дії довіреністі від 05.09.2013 року сплинув та вона знищена, а за довіреністю від 13.01.2015 року повноваження його та ОСОБА_8 як представників припинено, тому довіреність була повернута довірителю ОСОБА_6. В судовому засіданні ОСОБА_6 також підтвердила про знищення довіреностей, тому в процесі розгляду справи суд не мав можливості перевірити відповідність наявних в матеріалах справи копій.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП „ЖКС „Пересипський, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання довіреностей недійсними та визнання дій та бездіяльність неправомірними, суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини, виходив з того, що суду не представлено доказів, які вказують на порушення прав позивача ОСОБА_2 при оформленні ОСОБА_6 довіреностей на представництво її інтересів в суді ОСОБА_7

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам та засновані на законодавстві.

Як роз`яснено в абз. 2 п. 11 Постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «про судове рішення у цивільній справі» Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга

статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 42 ЦПК України встановлений перелік документів, що посвідчують повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання (ч.2 ст.42).

Як підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_6 дійсно надавала довіреність ОСОБА_7 на представництво своїх інтересів в суді. Довіреність посвідчена за місцем проживання обслуговуючу будинок організацією КП «ЖКС «Північний».

ОСОБА_2 з приводу недійсності довіреності безпосередньо до ОСОБА_6 з вимогами не звертався, до участі у справі про визнання довіреності недійсною ОСОБА_6 у якості відповідача не залучалася.

При таких обставинах, встановивши справжність волевиявлення ОСОБА_6 щодо представництва її інтересів в суді саме ОСОБА_7, районний суд дійшов до правильного висновку, що позивач не обґрунтував яким чином це порушує його права.

Зазначення в довіреності, що ОСОБА_6 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 навіть, якщо ОСОБА_6 з даної адреси виписана, само по собі не є підставою для визнання довіреності недійсною, так само як не є такими підставами підпис у довіреності замість начальника дільниці особи КП «ЖКС «Північний» іншої посадової особи, що його заміщувала та відсутність на самої довіреності печатки КП «ЖКС «Північний».

В даному випадку преюдиційним є волевиявлення особи щодо представництва її інтересів в суді.

Стаття 42 дозволяє посвідчувати довіреності на представництво інтересів особи в судовому засіданні безпосередньо судом.

Проте за даною довіреністю завіреною за місцем проживання довірителя ( принаймні на той час) суд, що розглядав справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним, допустив ОСОБА_7 до участі у справі в якості представника ОСОБА_6

При розглядів справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_11, районний суд встановив, що на час розгляду справи в суді неможливо витребувати оригінали довіреностей, про визнання недійсними яких заявлені вимоги. Так, довіреність від 05.09.2013 року після закінчення строку на який довіреність видана була повернена представником довірителю ОСОБА_6, а довіреність від 13.01.2015 року була достроково припинена довірителем ОСОБА_6 Обидві довіреності були знищені ОСОБА_6

Проте відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до КП „ЖКС „Пересипський, треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про визнання довіреностей недійсними та визнання дій та бездіяльність неправомірними, суд виходив з того, що не представлено доказів, які вказують на порушення прав позивача ОСОБА_2 при оформленні ОСОБА_6 довіреностей на представництво її інтересів в суді ОСОБА_7

Отже головним критерієм відмови є не відсутність оригіналів довіреностей, а необгрунтованість заявлених вимог і не доведення позивачем яким чином порушені його права при оформленні ОСОБА_6 довіреностей на представництво її інтересів в суді ОСОБА_7

Судова колегія зазначає, що в засіданні 17.12.2015 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заявила про відмову від позову, оскільки рішення суду про вселення ОСОБА_2Л.у спірну квартиру, яку займала ОСОБА_12 виконано, тобто ОСОБА_2 вселено, а ОСОБА_6 виселено, тому ОСОБА_2 втратив інтерес до заявленого ним позову про визнання довіреностей на представництво ОСОБА_7 інтересів ОСОБА_6 в суді, недійсними. Проте в подальшому, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 заяву відкликала і просила продовжити розгляд апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 фактично зведені як до незгоди з самим фактом ініціювання позовних заяв до ОСОБА_2 від імені та інтересах ОСОБА_6, представництво якої в суді здійснює ОСОБА_7 та і до не згоди з процесуальним рішенням суду, який розглядав справу за позовом ОСОБА_6. до ОСОБА_2 про допуск ОСОБА_7 до участі у справі в якості представника ОСОБА_6 за оскаржуваними довіреностями. Проте такі доводи не можуть бути взятими до уваги, оскільки вони не спростовують правильність висновку районного суду і фактично спрямовані на переоцінку доказів, яким районним судом надана належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги про те, що в основу рішення районного суду про відмову у вимогах ОСОБА_2 покладено ту обставину, що обидві довіреності знищені ОСОБА_6, не можуть бути взятими до уваги, оскільки судом хоча дані обставини і встановлені зі слів самої ОСОБА_6, однак свій виновок районний суд обґрунтував не фактичною відсутністю оригіналів довіреностей, а необгрунтованістю заявлених вимог і не доведення позивачем яким чином порушені його права при оформленні ОСОБА_6 довіреностей на представництво її інтересів в суді ОСОБА_7

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_13 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

ОСОБА_14