У х в а л а

25 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд судових рішень в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, житлово-експлуатаційної контори № 2 м. Хмельницького про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6 звернулись до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві зазначається, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 липня 2014 року позов задоволено частково, постановлено: стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди - 8 832 грн 50 коп; на відшкодування моральної шкоди - 2 000 грн; в частині позовних вимог до ЖЕК № 2 відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зменшено розмір суми відшкодування майнової шкоди до 8 052 грн 04 коп. і на відшкодування моральної шкоди до 1 000 грн; у решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 1190, 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів заявники наводять ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 8 січня 2013 року, 1 жовтня та 3 грудня 2014 року, 11 лютого та 29 квітня 2015 року, постанову Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що залиття квартири позивача сталося із квартири, розташованої поверхом вище, а саме квартири відповідачів, якими не надано доказів на спростування того факту, що шкоду завдано не з їх вини.

У наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 січня 2013 року суд касаційної інстанції виходив із того, що належних доказів, що збитки були спричинені позивачці внаслідок винних дій особи не надано, причина залиття квартири не встановлена, акти складені без участі відповідачки;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що заміна належного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача передбачена на стадії розгляду справи судом першої інстанції. На стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача не можуть бути застосовані. Суд першої інстанції належним чином не роз'яснив позивачу його прав, зокрема щодо заміни неналежного відповідача та можливості залучення до участі в справі особи, як співвідповідача;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції виходив із того, що оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вартості проведення відновлювального ремонту, суд обґрунтовано визначив розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири на підставі локального кошторису, складеного МПК «Нива»;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що суд не звернув увагу на те, що дефектний акт був складений майже через чотири місяці після складення акта про залиття квартири. У дефектному акті зазначено, що усі перераховані в ньому дефекти не мають характерних ознак залиття, встановити причину й час їх виникнення візуально неможливо. У зв'язку з цим, судом не було з'ясовано чи можливо брати до уваги відомості, що містяться в дефектному акті, при складанні зведеного кошторисного розрахунку вартості ремонту квартири;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, виходив із того, що позивачкою не надано доказів про наявність підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України, для покладення обов'язку на відповідача відшкодувати майнову шкоду, завдану залиттям квартири, а саме встановлення особи, яка завдала спричинену шкоду, протиправність дій чи бездіяльності такої особи та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою;

- постанові від 12 лютого 2014 року Верховний Суд України виходив із того, що суд касаційної інстанції помилково погодився з висновком суду першої інстанції, який, ухвалюючи рішення, не зазначив правових підстав солідарної відповідальності відповідачів за завдану ними шкоду, а обмежився лише констатацією прийнятих рішень у рамках кримінальної справи, при цьому не визначився з характером спірних правовідносин, не з'ясував, чи дійсно відповідачі заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру, і не застосував зазначених норм матеріального права до спірних правовідносин, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зміст наданих заявниками для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вони просять переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 житлово-експлуатаційної контори № 2 м. Хмельницького про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд судових рішень в справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко