Номер провадження: 22-ц/785/6538/15
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, про повернення в натурі,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 29.04.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також просив зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повернути одна одній в натурі все, що вони одержали при виконанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 29.04.2014 року.

Обґрунтовував свої вимоги тим, що він, ОСОБА_3, 1 грудня 2009 року дав у борг ОСОБА_5 у розмірі 17 000 доларів США, що еквівалентно 135 320 гривень. Оскільки, ОСОБА_5 борг йому не повернула, він вимушений був звернутися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики у розмірі 135 320 гривень.

Під час розгляду справи про стягнення боргу ухвалою Суворовського районного суду від 11 січня 2011 року в якості забезпечення позову на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка належала ОСОБА_5, було накладено арешт.

Суворовським районним судом м. Одеси 27 липня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-1269/11 на стягнення з ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 135 320 гривень, який було пред'явлено на виконання до першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

6 квітня 2012 ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2012 були скасовані заходи забезпечення позову та знято арешт з квартири АДРЕСА_1.

Після чого, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 серпня 2012 року ухвалу Суворовського районного суду від 30 березня 2012 року про скасування забезпечення позову було скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Після нового розгляду справи ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2012 року заяву про скасування заходів забезпечення позову було повернуто заявникові.

У зв'язку з тим, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року, за яким з ОСОБА_5 було стягнуто суму боргу на користь ОСОБА_3 у розмірі 135 320 гривень, не виконано то він змушений був звернутися до суду з вимогою до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним.

12 серпня 2013 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним - залишений без задоволення.

На вищевказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на вищевказане рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2014 року, рішення Суворовського районного суду від 12 серпня 2013 року скасовано та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 6 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та якій був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 821.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зобов'язання повернути в натурі набуте за визнаним недійсним договором купівлі-продажу майно, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повернути одна одній в натурі все що вони одержали при виконанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Однак, ОСОБА_3, стало відомо, про те, що ОСОБА_4 продала, в травні 2014 року, спірну квартиру ОСОБА_2, завідомо знаючи про те, що договір купівлі-продажу квартири від 6 квітня 2012 року, за яким вона купила спірну квартиру, визнано недійсним відповідно до рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2014 року, оскільки вона була присутня на засіданні апеляційного суду і спірна квартира на момент продажу її ОСОБА_2 вже не була її власністю.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 29 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, повинен бути визнаний недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину, оскільки він є протиправним, в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 на той час вже не була власницею даної квартири, а тому не могла та не мала .

Також, позивач вважає, про те, що він має право на оспорювання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 29 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, оскільки він, ОСОБА_3, є зацікавленою особою і цим договором порушено його право на можливість виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року яким було стягнуто з ОСОБА_5 на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 135 320 гривень.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити, посилаючись на ст.ст.16,215,203,228,328 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через засоби масової інформації, оскільки їх місце реєстрації та проживання невідоме, з заявою про слухання справи у їх відсутність до суду не зверталися. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається, що вони були повідомлені належним чином. (а.с. 144,150).

Рішенням суду позов задоволено в повному обсязі. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 29 квітня 2014 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. та зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 повернути одна одній в натурі все, що вони одержали при виконанні вказаного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

На вказане рішення апеляційну скаргу подав відповідач, яка просить скасувати це рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_3, 1 грудня 2009 року дав у борг ОСОБА_5 у розмірі 17 000 доларів США, що еквівалентно 135 320,00 гривень. Оскільки, ОСОБА_5 борг йому не повернула, він вимушений був звернутися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені та стягнуто з ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики у розмірі 135 320 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду від 11 січня 2011 року в якості забезпечення позову на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка належала ОСОБА_5, було накладено арешт.

Суворовським районним судом м. Одеси 27 липня 2011 року видано виконавчий лист № 2-1269/11 про стягнення з ОСОБА_5 суми боргу у розмірі 135 320 гривень, який було пред'явлено на виконання до першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

6 квітня 2012 укладено договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, між ОСОБА_5. та ОСОБА_4, який посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 821.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2012 скасовані заходи забезпечення позову та знято арешт з квартири АДРЕСА_1.

Після чого, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 серпня 2012 року ухвалу Суворовського районного суду від 30 березня 2012 року про скасування забезпечення позову скасовано та справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2012 року заяву про скасування заходів забезпечення позову повернуто заявникові.

Із матеріалів справи вбачається про те, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року, за яким з ОСОБА_5 було стягнуто суму боргу, на користь ОСОБА_3 у розмірі 135 320 гривень не виконано, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним.

12 серпня 2013 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним - залишений без задоволення.

На вищевказане рішення Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою на вищевказане рішення суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2014 року, рішення Суворовського районного суду від 12 серпня 2013 року скасовано, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 6 квітня 2012 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 821.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про зобов'язання повернути в натурі набуте за визнаним недійсним договором купівлі-продажу майно позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, також суд зобов'язав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повернути одна одній в натурі все що вони одержали при виконанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-12);

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 квітня 2014 року, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купила, квартиру АДРЕСА_1, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Штогріною О.І. (а.с.102-103);

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, незаконне володіння ним.

Відчуження об'єкта нерухомості під час дії арешту є протиправним, тобто таким, що порушує публічний порядок.

В силу ч.2 ст. 228 ЦК України такий правочин є нікчемним.

Суд першої інстанції правильно вважав, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 29.04.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Штогріною О.І., вчинений всупереч вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Оскільки договір купівлі-продажу визнаний недійсним, то право власності на зазначену квартиру, повинно бути відновлено за ОСОБА_5, що надасть можливість державній виконавчій службі виконати рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на його користь боргу.

Згідно ст. 216 ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Суд також правильно вказав, що так як відповідачі по справі, як сторони недійсного договору купівлі - продажу квартири, не виконують зобов'язання по поверненню одна одній у натурі все що вони одержали на виконання цього договору, тому вимоги позивача ОСОБА_3 правомірні та такі, що підлягають задоволенню, так як своїми діями відповідачі порушують його права та інтереси щодо можливості виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2011 року, що набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_5 на його користь заборгованості за договором позики в сумі 135 320 гривень.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту оголошення, однак, може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан