УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції, третя особа - директор публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі Зміївської теплової електричної станції Бабенко Ігор Анатолійович, про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ«Центренерго» в особі Зміївської ТЕС, третя особа - директор ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС Бабенко І.А., про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 29 червня 1987 року він працював на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху у відповідача, який був утворений шляхом реорганізації у березні 1997 року. Наказом № 633 від 02 грудня 2014 року його звільнено з роботи за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення стало грубе порушення трудової та виробничої дисципліни, в т.ч. відсутність на роботі більше 3-х годин протягом робочого часу, притягнення до дисциплінарної відповідальності у 2014 році у вигляді догани. Згідно положень ст. 29 КЗпП України, підприємство зобов'язане ознайомити працівника з нормативними актами, в т.ч. посадовими інструкціями, які регулюють його працю. Відповідач наведене не здійснив. Щодо відсутності його на роботі 02 листопада 2014 року пояснив, що знаходився на лікарняному по 01 листопада 2014 року включно, а 02 листопада 2014 року замість нього з 00 годин до 06 годин працював інший водій - ОСОБА_6 04 листопада 2014 року він знаходився на прийомі у лікаря, залишок дня провів у Червонозаводському РВ за викликом слідчого. Про це він пояснював відповідачу, але останній до уваги зазначене не прийняв. 12 січня 2015 року він отримав поштою наказ про звільнення із займаної посади.

Просив скасувати наказ № 633 від 02 грудня 2014 року, виданий ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС про його звільнення з роботи; поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів 1-го класу автотранспортного цеху ПАТ «Центренерго» з 02 грудня 2014 року; стягнути з відповідача середню заробітну плату за період вимушеного прогулу з 02 грудня 2014 року по 16 січня 2015 року.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2015 року, позов задоволено частково. Скасовано наказ № 633 від 02 грудня 2014 року, який виданий ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС про звільнення 02 грудня 2014 року ОСОБА_4 - водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху за здійснення прогулу без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України в частині підстав звільнення - за прогул 04 листопада 2014 року. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2015 року і направити справу на новий розгляд до районного суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про скасування оспорюваного наказу від 02 грудня 2014 року в частині підстав звільнення - за прогул 04 листопада 2014 року, та відмовляючи в позові в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що 02 листопада 2014 року мав місце прогул позивача, а тому адміністрація ПАТ «Центренерго» в особі Зміївської ТЕС правомірно скористалася своїм правом на його звільнення.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська