Справа № 522/2074/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення моральної шкоди, яка полягає у порушенні права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та уточненої позовної заяви від 14.04.2015 р. просить зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, як таку, що принижує його честь, гідність, престиж та ділову репутацію, яка міститься в скарзі ОСОБА_2 від 02.10.14 р. до Національної асоціації адвокатів України, а саме: «... «... вказана особа дискредитують професію адвоката, ставить під сумнів верховенство права, вчиняючи самосуд»; ... «Такі вчинки з боку ОСОБА_1, особи яка має захищати права людей а не їх порушати, вказують на його морально низький рівень» - шляхом подачі заяв до Національної асоціації адвокатів України, дисциплінарної палати кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області, суддям судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області Журавльову О.Г., Ісаєвой Н.В., Сілуковой В.В.;

стягнути у солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду, яка полягає у приниженні його честі, гідності, престижу і ділової репутації у розмірі 3000 гривень, розподіливши наступним чином: з ОСОБА_2 на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1500 гривень, з ОСОБА_3 на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1500 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, яка полягає у порушенні права власності 47000 гривень, а також стягнути судові витрати.

При цьому посилається на те, що у скарзі ОСОБА_2 від 02.10.14 р. до Національної асоціації адвокатів України йшлось про те, що: «Зважаючи, що адвокат стоїть на захисті справедливості та правопорядку громадян України, звертаюсь з дійсною скаргою, на дії ОСОБА_1., оскільки вказана особа дискредитують професію адвоката, ставить під сумнів верховенство права, вчиняючи самосуд.

Так 20.09.2014 р. не зважаючи на знаходження справи у процесі судового розгляду на межі наших земельних ділянок здійснює будівництво бетонної загорожі. На усні заперечення ОСОБА_1 ні як не реагує. Дії ОСОБА_1. стали приводом для звернення в органи милиції на незаконні дії вказаної особи.

Такі вчинки з боку ОСОБА_1. особи яка має захищати права людей а не їх порушати, вказують на його морально низький рівень».

«Сподіваюсь що Національна асоціація адвокатів зробить висновки з доцільності находження таких осіб в її лавах».

Скарга від 02.10.2014 р. до Національної асоціації адвокатів України була направлена ОСОБА_2, коли вона узнала що суд 24.09.2014 р. задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1. та її зустрічний позов залишив без розгляду. Отже відповідачка надсилаючи скаргу до органів адвокатури приховала той факт, що правоохоронні ограни вже розглянули її звернення, та не знайшли будь яких незаконних дій з його боку. Він впевнений, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який є її сином, діяли разом, та їх дії є взаємопов'язаними, та такими що мали на меті незаконно усунути його від судового процесу, залякати, та змусити відмовитись від позову.

Вказаними діями відповідачів було принижено його честь, гідність, престиж та ділову репутацію.

20.01.2015 р. дисциплінарна палата кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області відмовила в порушенні дисциплінарної справи стосовно нього у зв'язку з відсутністю в його діях ознак дисциплінарного проступку. Правом оскаржити це рішення протягом 30 днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури України або до суду ОСОБА_2 не скористалася.

24 вересня 2014 року Овідіопольський районний суд Одеської області позов ОСОБА_1. до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні, користуванні земельними ділянками та зобов'язання вчинити певні дії задовольнив частково. 03.12.2014 р. ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 залишено без змін та встановлено, що: «Таким чином, у володінні та користуванні відповідачки ОСОБА_2 знаходиться частина земельної ділянки площею 96 кв: м, які належать позивачу ОСОБА_1 на праві власності, яким він позбавлений можливості володіти та користуватися» Таким чином, моральна шкода завдана йому унаслідок порушення права власності з боку ОСОБА_2 є встановленою та доведеною та становить 47000 гривень.

В судовому засіданні позивач уточнений позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, вважають його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 р. було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володіння, користуванні земельними ділянками та зобов'язання вчинити певні дії.

Вказаним судовим рішенням було витребувано з незаконного володіння та користування відповідачки ОСОБА_2 26 кв.м. земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер: НОМЕР_2); земельну ділянку площею 7 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_3 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер: НОМЕР_4) та земельну ділянку площею 63 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_5 від 12.04.2010 р. (кадастровий номер НОМЕР_6);

зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати огорожу, встановлену нею між земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_1 на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_2), НОМЕР_3 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_4), та НОМЕР_5 від 12.04.2010 р. (кадастровий номер НОМЕР_6) та земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі державних актів НОМЕР_7 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_8) та НОМЕР_9 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_10);

відновлено становище, яке існувало до порушення суміжної розмежувальної межі відповідно до правовстановлюючих документів, шляхом зміщення суміжної розмежувальної межі між земельними ділянками, що належать ОСОБА_1 на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_2), НОМЕР_3 від 22.09.2008 р. (кадастровий номер НОМЕР_4) та НОМЕР_5 від 12.04.2010 р. (кадастровий номер НОМЕР_6) та земельними ділянками, що належать ОСОБА_2 на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки НОМЕР_7 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_8) та НОМЕР_9 від 26.04.2004 р. (кадастровий номер НОМЕР_10), у бік земельних ділянок ОСОБА_4 згідно висновків судової земельно-технічної експертизи № 1322 від 28.02.2014 р. відповідно до опису, а саме в поворотної крапці під умовним № 1 на 0,13 метрів; в поворотної крапці під умовним № 2 на 0,95 метрів; в поворотної крапці під умовним № 3 на 0,71 метрів; в поворотної крапці під умовним № 4 на 0,59 метрів; в поворотної крапці під умовним № 5 на 0,67 метрів; в поворотної крапці під умовним № 6 на 0,71 метрів; в поворотної крапці під умовним № 7 на 1,62 метрів; в поворотної крапці під умовним № 8 на 0,85 метрів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 р. вказане судове рішення від 24.09.2014 р. залишено без змін. Як зазначено з мотивувальній частині ухвали у володінні та користуванні відповідачки ОСОБА_2 знаходиться частина земельної ділянки площею 96 кв: м, які належать позивачу ОСОБА_1 на праві власності, яким він позбавлений можливості володіти та користуватися.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 р., яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 р., було залишено без розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, судом встановлено, що за захистом свого порушеного права власності позивач звернувся до суду в жовтні 2011 р., тобто вже тривалий час він, з вини відповідачки ОСОБА_2, позбавлений можливості володіти та користуватися належною йому на праві власності земельної ділянкою площею 96 кв.м. Як вбачається з досліджених судом доказів рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.09.2014 р. до теперішнього часу відповідачкою не виконано. Таким чином, відповідачу завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні права власності, розмір якої, з урахуванням конкретних обставин справи, суд оцінює в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень, яку слід стягнути ОСОБА_2 на користь позивача.

02.10.2014 р. ОСОБА_2 звернулася зі скаргою на ОСОБА_1. до Національної асоціації адвокатів України. У вказаній скарзі окрема зазначено: «Зважаючи, що адвокат стоїть на захисті справедливості та правопорядку громадян України, звертаюсь з дійсною скаргою, на дії ОСОБА_1., оскільки вказана особа дискредитують професію адвоката, ставить під сумнів верховенство права, вчиняючи самосуд.

Так 20.09.2014 р. не зважаючи на знаходження справи у процесі судового розгляду на межі наших земельних ділянок здійснює будівництво бетонної загорожі. На усні заперечення ОСОБА_1 ні як не реагує. Дії ОСОБА_1. стали приводом для звернення в органи милиції на незаконні дії вказаної особи.

Такі вчинки з боку ОСОБА_1. особи яка має захищати права людей а не їх порушати, вказують на його морально низький рівень».

Сподіваюсь що Національна асоціація адвокатів зробить висновки з доцільності находження таких осіб в її лавах».

20.01.2015 р. дисциплінарною палатою кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області було прийнято рішення про відмову в порушенні дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1. у зв'язку з відсутністю в його діях ознак дисциплінарного проступку.

Як вбачається з вказаного рішення сукупність матеріалів перевірки свідчить про те, що подана скарга заявницею ОСОБА_2 стосовно адвоката ОСОБА_1. є нічим іншим, як спробою поза процесуального впливу на сторону процесу, а відтак в діях адвоката ОСОБА_1. ознаки дисциплінарного проступку відсутні.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, суд вважає, що всі посилання відповідачки ОСОБА_2, зазначені в її скарзі від 02.10.2014 р. до Національної асоціації адвокатів України, не містять інформації що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1., оскільки ці її висновки є оціночними судженнями, її думками та особистими переконаннями і не містять фактичних даних та є реалізацією її права передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Оскільки не має підстав для визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, то суд вважає що відсутні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, оскільки остання вимога може ґрунтуватися на доведеності першої.

Згідно ст. 88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено частково, то з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст. 40 Конституції України, ст. 277 ЦК України, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 61, 88 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у порушенні права власності в розмірі 1500 гривень та судові витрати в розмірі 243,60 гривень, а всього 1743,60 (одна тисяча сімсот сорок три грн. 60 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

21.07.2015