Справа № 594/807/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Денисової Т. С.

з участю секретаря Козар Т.І.

позивача ОСОБА_1,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 20 липня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання, вказуючи, що рішенням Борщівського районного суду від 17 червня 2013 року задоволено його позовну заяву та стягнуто з ОСОБА_2 в його користь 71937 грн. основного боргу, 1079,06 грн. нарахованих 3% річних та 980 грн. судових витрат. Однак відповідач добровільно рішення суду не виконує, лише з 1 січня 2014 року проводиться примусове утримання з пенсії відповідача в розмірі 20% від розміру пенсії. Посилаючись на те, що грошове зобов'язання відповідачем не виконується, на підставі ст.625 ЦК України, з врахуванням уточнених вимог, просить стягнути з відповідача в його користь кошти за прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме, 120 512,07 грн., як суму боргу з врахуванням індексу інфляції, 12322 грн., що становлять 3% річних від простроченої суми, а також судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в зал судового засідання не з'явився, причин неявки не повідомив.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові документи у справі, оцінивши докази, суд вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Та, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст.524,533 ЦК грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Як вбачається з копії письмового договору, 30 вересня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 9000 доларів США, а останній взяв їх і зобов'язувався повернути до 18 листопада 2012 року надані кошти в повному обсязі.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що в тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З копії рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2013 року та копії позовної заяви ОСОБА_1 від 23 травня 2013 року встановлено, що відповідач умов договору не виконав. В результаті судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу згідно договору позики від 30 вересня 2012 року, з останнього стягнуто в користь ОСОБА_1 71937 грн. основного боргу за договором позики та 1079,06 грн. як нараховані 3% річних на суму боргу, а також судові витрати в сумі 980,02 грн.

За даними відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції (довідка від 16 червня 2015 року № 321/13307), виконавчий лист №594/735/13-ц від 4 липня 2013 року, виданий Борщівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 73996,08 грн. боргу в користь ОСОБА_1, перебуває на виконанні в Управлінні ПФУ у Борщівському районі. За даними УПФ у Борщівському районі з пенсії ОСОБА_4 утримано кошти в сумі 3776,40 грн. за період з 1 січня 2014 року по 30 червня 2015 року.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Такі підстави, зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, не передбачають такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, а тому слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.1 ст.625 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачу не повернуто, а тому є всі підстави для захисту права позивача на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Однак суд вважає, що розрахунок, наведений позивачем у позовній заяві є неправильним.

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Сумою боргу за договором позики є сума, визначена рішенням Борщівського районного суду від 17 червня 2013 року і становить вона 71937 грн.

Надалі ця сума боргу, відповідно до повідомлення державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції (довідка від 16 червня 2015 року № 321/13307), за період з 1 січня 2014 року по 30 червня 2015 року зменшилася на 3776,40 грн., а саме, щомісяця (18 місяців) утримувалися, як пояснив позивач, 20 % пенсії ОСОБА_2, а це по 209,80 грн. Тобто з першого лютого 2014 року сума боргу вже становила за мінусом 209,80 грн. - 71727,20 грн., і так до 1 липня 2015 року склала 68160,60 грн.

Тому 3% річних від простроченої суми боргу складають:

- за період з 18 червня 2013 року по 31 січня 2014 року сплинуло 228 днів. Сума, яка підлягає до стягнення: 71937 грн. х 3% / 365 днів х 228 днів = 1348,08 грн.;

- за період з 01 по 28 лютого 2014 року - 28 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 71727,20 грн. (71937 - 209,80) х 3% / 365 днів х 28 днів = 165,07 грн.;

- за період з 01 по 31 березня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 71517,40 х 3% / 365 днів х 31 день = 182,22 грн.;

- за період з 01 по 30 квітня 2014 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 71307,60 грн. х 3% / 365 днів х 30 днів = 175,83 грн.;

- за період з 01 по 31 травня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 71097,80 х 3% / 365 днів х 31 день = 181,15 грн.;

- за період з 01 по 30 червня 2014 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 70888 грн. х 3% / 365 днів х 30 днів = 174,79 грн.;

- за період з 01 по 31 липня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 70678,20 х 3% / 365 днів х 31 день = 180,08 грн.;

- за період з 01 по 31 серпня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 70468,40 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 179,55 грн.;

- за період з 01 по 30 вересня 2014 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 70258,60 х 3% / 365 днів х 30 днів = 173,24 грн.;

- за період з 01 по 31 жовтня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 70048,80 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 178,48 грн.;

- за період з 01 по 30 листопада 2014 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 69836 грн. х 3% / 365 днів х 30 днів = 172,20 грн.;

- за період з 01 по 31 грудня 2014 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 69629,20 х 3% / 365 днів х 31 день = 177,41 грн.;

- за період з 01 по 31 січня 2015 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 69419,40 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 176,88 грн.;

- за період з 01 по 28 лютого 2015 року - 28 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 69209,60 грн. х 3% / 365 днів х 28 днів = 159,28 грн.;

- за період з 01 по 31 березня 2015 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 68999,80 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 175,81 грн.;

- за період з 01 по 30 квітня 2015 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 68790 грн. х 3% / 365 днів х 30 днів = 169,62 грн.;

- за період з 01 по 31 травня 2015 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 68580,20 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 174,74 грн.;

- за період з 01 по 30 червня 2015 року - 30 днів. Сума яка підлягає до стягнення: 68370,40 грн. х 3% / 365 днів х 30 днів = 168,58 грн.;

- за період з 01 по 31 липня 2015 року - 31 день. Сума яка підлягає до стягнення: 68160,60 грн. х 3% / 365 днів х 31 день = 173,67 грн.;

а всього 4313,01 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з врахуванням індексу інфляції, то такі вимоги позивача суд вважає безпідставними.

Як встановлено судом, 30 вересня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 9000 доларів США, а останній взяв їх і зобов'язувався повернути до 18 листопада 2012 року, однак свого зобов'язання не виконав.

Отже, між сторонами було укладено договір позики в іноземній валюті.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Посилання позивача на те, що сума боргу стягнута рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 червня 2013 року в національній валюті є безпідставним, оскільки дана обставина не має правового значення, оскільки норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення.

Тому в цій частині позовні вимоги про стягнення суми інфляції до задоволення не підлягають.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст.11,12,15,16,509,526,598-601,604-609,625,1046,1049,1050 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,224 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1, жителя с.Шупарка Борщівського району Тернопільської області, ІПН:НОМЕР_1, 4313 (чотири тисячі триста тринадцять) гривень 01 коп. нарахованих на суму заборгованості за договором позики від 30 вересня 2012 року за період з 18 червня 2013 року по 31 липня 2015 року 3% річних, а також 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з моменту проголошення рішення через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду Денисова Т.С.