Справа № 462/7467/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1560/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Гнатишака О.В. - представника ПАТ „Акцент-Банк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк" на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство „Акцент-Банк" (в подальшому - „Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, у якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 02.06.2008 року у розмірі 8 060 грн. 82 коп. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 02.06.2008 року між ЗАТ «Акцент - Банк», правонаступиником якого є позивач, та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір б/н (в подальшому - „Кредитний договір"), згідно умов якого ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 3 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник ОСОБА_7 не виконував належним чином прийняті на себе зобов'язання, що передбачені вимогами Кредитного договору, і своєчасно не повертав кредитні кошти та не сплачував відсотків за користування кредитом, що стверджується графіком фактичного погашення заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть. Разом з ОСОБА_7 проживали відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6. 19.03.2014 року Банк отримав лист від Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, у якому зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_7 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не зверталися. Позивач покликався на те, що згадані відповідачі прийняли спадщину до складу якої входять кредитні зобов'язання померлого позичальника, оскільки відповідачі не відмовилися від спадщини у визначеному порядку (а.с. 2-3).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 53).

Дане рішення оскаржила Шуліка А.В. - представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що Банк, як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадкового майна померлого, та оцінити їх в грошовому еквіваленті, у зв'язку з чим „представник Позивача заявляв усні клопотання про направлення запитів до відповідних державних органів з метою встановлення майна померлого, які залишились без задоволення", а відтак вважає, що суд мав би самостійно встановити дану інформацію (а.с. 57-60).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи стверджується, що 28.11.2014 року представником Банку Вус А.П. до суду першої інстанції було подано клопотання про розгляд справи судом за відсутності представника позивача (а.с. 47-51) і таке засідання судом було проведено за відсутності представника Банку (а.с. 52), що знайшло своє відображення також і в описовій частині оскаржуваного рішення (а.с. 53).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні „представник Позивача заявляв усні клопотання про направлення запитів до відповідних державних органів з метою встановлення майна померлого, які залишились без задоволення", є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Статтею 1282 ЦК України на спадкоємців померлого покладено обов'язок задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна одержаного у спадщину.

Відтак, виходячи з предмета позову, саме на позивача (Банк) покладається обов'язок доведення перед судом кола осіб спадкоємців, факту прийняття ними спадщини та вартості майна одержаного кожним з них у спадщину.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Як стверджується матеріалами справи та визнається самим позивачем (апелянтом), ніхто в нотаріальну контору за останнім місцем проживання спадкодавця (боржника) з ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті спадкодавця) по 20.02.2014 року не звертався (а.с. 20).

Докази про наявність заповіту померлого ОСОБА_7 відсутні і сам позивач не посилається на наявність такого заповіту.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1) і що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч.2), а ст.ст. 1261-1265 ЦК України встановлено коло осіб, які належать до спадкоємців першої-п'ятої черги спадкоємців за законом.

Позивачем не подано до суду будь-яких доказів щодо кола осіб, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), та доказів про їх належність до відповідної черги спадкоємців за законом (ст.ст. 1261-1265 ЦК України), оскільки сам лише факт постійного проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути безспірним доказом належності цієї особи до відповідної черги спадкоємців за законом.

Також позивачем не було подано до суду будь-яких доказів про наявність у померлого майна, яке б могли успадкувати спадкоємці, і його вартість.

Крім цього, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором (долученим самим позивачем до позовної заяви в обгрунтування позовних вимог), померлий ОСОБА_7, одержавши 02.06.2008 року в кредит 3 000 грн. під 24 % річних, до дня своєї смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) жодних платежів по цьому договору не здійснював (а.с. 4-7), про що Банку добре було відомо, однак з даним позовом Банк звернувся до суду лише 22.10.2014 року - через більш, як 5 (п'ять) років і 5 (п'ять) місяців після смерті позичальника.

Крім цього, як вбачається з позову, предметом позовних вимог є заборгованість у розмірі 8 060 грн. 82 коп. - з незрозумілих причин розрахована Банком станом на 31.07.2014 року (а.с. 7-зворот), хоча позичальник ОСОБА_7 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1.

А в претензії кретитора (Банку), надісланій на адресу нотаріальної контори 24.01.2014 року, ця ж заборгованість у преамбулі зазначена у розмірі 18 948 грн. 08 коп., а у прохальній частині - у розмірі 17 354 грн. 28 коп. (а.с. 19).

Натомість, ця ж заборгованість у листах-претензіях Банку, надісланих на адресу відповідачів по справі, зазначена вже у розмірі 5 412 грн. 84 коп. (а.с. 21-23).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що позов Банку за недоведеністю та необгрунтованістю позовних вимог до задоволення не підлягає, а відтак приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акцент-Банк" відхилити та залишити заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 грудня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: