Справа №705/7696/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2015 року м. Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Мазуренко Ю.В.
при секретарі Щербаковій Л.А.
за участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умань справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди удаваною, -
В грудні 2014 року до Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою про визнання угоди удаваною. В якості відповідача в позові вказаний ОСОБА_3. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05 серпня 1986 року, вона маючи намір жити поблизу сина _- ОСОБА_3 маючи з його боку завіряння, що він буде за нею доглядати та проживати біля неї, придбала по сусідству із її помешканням недобудований будинок по АДРЕСА_1. В послідуючому адресу будинку було змінено (тимчасово) на АДРЕСА_1. В позові позивач зазначає, що вказану в договорі суму коштів за придбаний об»єкт нерухомості сплатила позивач ОСОБА_2 із своїх заощаджень, оскільки син на той час був молодим та не мав коштів особистих для придбання будинку. Недобудований будинок фактично закінчив будівництвом інший син позивача ОСОБА_2, - який на сьогодні забрав її проживати до себе на АДРЕСА_2, оскільки позивач ОСОБА_2 по стану здоров»я потребує в даний час стороннього догляду. ОСОБА_3 прибув в м. Умань та проживає у відповідному закінченому будівництвом житловому будинку. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу має бути визнаний удаваним правочином, з посиланням на ст.. 235 ЦК України. В позові зазначено, що аналогічне положення також містилося в ст.. 58 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Також в позові позивач ставить питання про поновлення строку позовної давності, як пропущеного по поважним причинам. Беручи до уваги викладені факти та відповідні їм правовідносини ОСОБА_2 просить суд поновити її строк позовної давності і винести рішенням, яким визнати удаваним договір купівлі -продажу незакінченого будуванням будинку по АДРЕСА_1, що укладений між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині покупця, встановити фактичним покупцем будинковолодіння ОСОБА_2 та визнати за позивачем право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини, та просили суд задоволити позов в повному обсязі з метою захисту прав позивача ОСОБА_2. Також вони вказували на необхідність поновлення строку позовної давності, як пропущеного з поважної причини.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про дату, місце і час проведення судового засідання, в судове засідання не з»явився і не повідомив суд про причини неявки.
Зі згоди позивача (письмова заява) суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.
Відповідно до ч.2 ст. 58 ЦК України ( в редакції 1963 року) «якщо угода, укладена з метою приховати іншу угоду, то вона є удаваною угодою і до правовідносин застосовуються правила, що регулюють ту угоду,яку сторони дійсно мали на увазі».
Суд вважає, що на правовідносини відносно укладання оспорюваного правочину не поширюються вимоги Цивільного Кодексу, який набув чинності 1 січня 2004 року, так як вищевказана угода були укладені до 1 січня 2004 року.
Відповідно до ст.. 224 ЦК України (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов»язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з положеннями ст.. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. При цьому відповідно до вимог ст.. 153 ЦК України (1963 року) - договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по усіх істотних умовах . В ч.2 вказаної статті зазначено, що істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_2 ( відповідно до вимог ст.. 184 ЦПК України) показала, що вони з чоловіком ОСОБА_5 проживали в АДРЕСА_3. Після того, як померла сестра чоловіка ОСОБА_6, її донька ОСОБА_4 , яка була спадкоємцем після смерті її матері, продавала відповідне будинковолодіння неподалік від них ( АДРЕСА_1) і вони вирішили придбати вказаний об»єкт нерухомості для старшого сина ОСОБА_3 . Він в той час, це було у 1986 році, перебував у Росії. Вона купували цей будинок за власні кошти, які зняла з ощадної книжки ( вони з чоловіком держали биків і свиней і тому гроші у них були і вони знаходилися у неї на ощадній книжці) і думала, що син приїде, поселиться в будинку і буде здійснювати за нею догляд та буде її допомагати. Однак син так і не переїхав проживати в цей будинок і весь цей період часу вона здійснювала догляд за домоволодінням. Невдовзі чоловік помер і вона залишилась проживати одна, а син ОСОБА_3 так і не приїхав та навіть не довідується до матері в час свого приїзду. Рік назад на її листа він надав відповідь з якої вона остаточно зрозуміла, що він не буде її допомагати. ІІ ж в даний час потрібний сторонній догляд і зв»язку із віком та станом здоров»я.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він є рідним сином позивача ОСОБА_2 Його батько ОСОБА_5 помер в 1986 році восени. В 1986 році його мати ОСОБА_2 за грошові кошти, які належали її ( вона зняла гроші із «книжки» ) купила будинок для його рідного брата ОСОБА_3 Його старший брат мав проживати в м. Умань і доглядати ОСОБА_2 , однак він не проживає постійно в м. Умань і не здійснює догляд за мамою. Свідок вказував, що він здійснює догляд за матір»ю, але проживати разом вони не можуть, тому матері в даний час потрібен опікун. Раніше це питання так гостро не стояло. Раніше мама сподівалася, що брат все таки буде проживати тут і доглядати її. Йому також відомо, що продаж відповідного домоволодіння здійснювала дочка його тітки ОСОБА_6 ( рідної сестри його батька), після смерті тітки, і фактичним покупцем - була його мати ОСОБА_2.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_2. Вони уже 44 роки проживають по-сусідству. ЇЇ відомо, що «бабушка ОСОБА_2» купила по АДРЕСА_1 неподалік від себе, будинок для сина ОСОБА_3, щоб він жив коло неї і здійснював догляд за нею. Однак він не здійснює догляд за нею і він не перебрався на постійне місце проживання в м.. Умань у відповідний будинок.
Судом встановлено, що 05 серпня 1986 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яка діяла по довіреності, що була посвідчена Черногорською держнотконторою Красноярського краю 15.05.1986 року за реєстром №2-1625 від імені ОСОБА_3, - було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будуванням будинку по АДРЕСА_1, який був посвідчений старшим державним нотаріусом Копиловим В.І.. Уманської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-2782 .
В договорі купівлі-продажу вказано, що при укладенні вказаного договору ( до його підписання) ОСОБА_4 одержала повністю від ОСОБА_2 грошові кошти сумі 3 000 карбованців. Вказаний факт дає підстави вважати, що фактично між сторонами укладено договір купівлі-продажу і сторонами договору фактично були ОСОБА_4 та ОСОБА_2
В договорі також вказано, що покупець бере на себе всі права та обов»язки, які виникають з договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для спорудження жилого будинку на праві особистої власності, який посвідчений Уманською держнотконторою 18.10.1963 року за реєстром № 4948.
Згідно акту, що складений в липні 1963 року, було зроблено відвід в натурі земельної ділянки площею 600 кв. м, що розташована в АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_6 (а.с.-18).
Відповідно до довідки від 19.01.2015 року № 178/7-119 Держземагенства в Уманському районі Черкаської області, за підписом начальника управління О.Ю. Кришка, - згідно земельно-облікових документів земельна ділянка, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 - в приватну власність не передавалась, державний акт на право приватної власності не друкувався та не видавався.
Враховуючи, що всупереч ст.128 ЦК України в редакції 1963 року (чинній на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору купівлі-продажу відповідний об»єкт нерухомості фактично не перейшов у власність особи, яка вказана покупцем у договорі ( грошові кошти належали не покупцю по договору, а його матері, яка їх фактично і передала продавцю ), а договором сторін не визначено іншого моменту виникнення права власності у покупця, протягом тривалого періоду часу після укладення договору купівлі-продажу у спірному житловому будинку ОСОБА_3 не проживав - це підтверджує факт повного виконання зобов»язань за договором купівлі-продажу ОСОБА_2, зважаючи на покази свідків, які у повній мірі узгоджуються з показами позивача, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка, відповідно до вимог ст.. 184 ЦПК України, та вказують на обставини укладення удаваного договору купівлі-продажу по якому стороною договору був ОСОБА_3, який фактично не був стороною договору - суд приходить до висновку про наявність передбачених ст. 58 ЦК України в редакції 1963 року (чинній на час виникнення спірних правовідносин) підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Стаття 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові,
Статтею 71 ЦК 1963 року визначено трьохрічний загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено. Згідно статті 74 цього ж кодексу вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності, а відповідно до вимог ст. 75, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. У статті 76 вказано, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями з78 і 79 цього Кодексу. Зокрема статтею 78 перебіг строку позовної давності зупиняється якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (непереборна сила), в силу встановленої законодавством Союзу РСР або Української РСР відстрочки виконання зобов'язань (мораторій), якщо позивач або відповідач перебувають у складі Збройних Сил СРСР, переведених на воєнний стан. Перебіг строку позовної давності зупиняється, якщо зазначені в цій статті обставини виникли або продовжували існувати в останні шість місяців строку давності, а якщо цей строк менший шести місяців - протягом строку давності. З дня припинення обставини, що була підставою для зупинення строку давності, перебіг строку давності продовжується. При цьому частина строку, що залишилася, продовжується до шести місяців, а якщо строк позовної давності був меншим шести місяців - до строку позовної давності. Перебіг строку позовної давності, згідно ст. 79 ЦК 1963 року, переривається пред'явленням позову в установленому порядку. По спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку, час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується. Пред'явлення позову, залишеного без розгляду, не перериває перебігу строку позовної давності. Згідно ст. 80 закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Представник позивача і позивач вказували на необхідність поновлення строку позовної давності посилаючись на вік позивача і той факт, що ОСОБА_2, з врахуванням стану її здоров»я, кожен рік надіялась, що коли відповідач приїздить в м. Умань він перегляне свої відношення до неї та виправить ситуацію - вона надіялась , що він буде її доглядати. За таких обставин суд вбачає підстави для поновлення строку позовної давності, як пропущеного з поважної причини.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Беручи до уваги викладене, керуючись ст..ст. ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213- 215, 226 ЦПК України, суд -
Поновити строк позовної давності, як пропущений з поважної причини.
Визнати удаваним договір купівлі-продажу незакінченого будуванням будинку по АДРЕСА_1, що укладений між продавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( в особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_3) в частині покупця, встановити фактичним покупцем відповідного будинковолодіння, що розташоване за адресою : АДРЕСА_1 - ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-и днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ю.В. Мазуренко