Справа №592/724/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1593/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року

в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що хоча за кредитним договором позичальник брав позику на купівлю автомобіля у доларах США, проте Банк перерахував продавцю транспортного засобу кошти в національній валюті. Вважає умови кредитного договору дискримінаційними внаслідок істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що на момент укладення спірного договору Банк мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2007 р. між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу автомобіля № 04813. За умовами якого позивач придбав у товариства автомобіль модель: «Shevrolet Aveo 1.6 i» вартістю 74950 грн., в тому числі ПДВ, що нараховується по нульовій ставці (а.с. 16 - 20).

14 листопада 2007 р. ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 700002157, згідно якого на придбання транспортного засобу марки «Shevrolet Aveo 1.6 i», реєстраційний номер НОМЕР_1 Банк надав позивачу кредит у сумі 14 991,5 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 14,5 % річних, терміном до 15 листопада 2014 року (а.с.5-9).

В подальшому 14 серпня 2009 року договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700002157 від 14 листопада 2007 року, 14 серпня 2009 р. змінено дату остаточного повернення кредиту 15 листопада 2017 р. та порядок сплати процентів (а.с.10).

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у яких роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї з його істотних умов або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (ст. ст. 536, 638, 1056-1 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач по справі не надав до суду доказів, які б свідчили про недійсність кредитного договору з моменту його укладення. Натомість з матеріалів справи вбачається, що Банк умови кредитного договору виконав в повному обсязі надав позичальникові кредит в сумі 14 991,5 доларів США та згідно п. 2.7 кредитного договору здійснив продаж іноземної валюти, отриманої як кредитні кошти за договором та зарахував отриману в результаті такої операції суму в національній валюті на поточний рахунок позивальника. Позичальник доручив Банку перерахувати виручені від продажу валюти кошти з поточного рахунку на рахунок продавця автомобіля. При цьому Банк здійснював банківські операції в іноземній валюті маючи відповідну ліцензію (а.с. 5).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позичальник брав позику на купівлю автомобіля у доларах США, проте Банк перерахував продавцю транспортного засобу кошти в національній валюті не є підставою для скасування рішення суду, оскільки п. 2.7 кредитного договору передбачений саме такий порядок надання кредиту.

На час укладення договору ОСОБА_3 не заперечував проти таких умов договору, погодився з ними, підписавши кредитний договір, був повідомлений про надання кредиту в іноземній валюті, Банк перерахував вартість товару продавцю, а ОСОБА_3 придбав у власність транспортний засіб марки «Shevrolet Aveo 1.6 i».

Твердження позивача з приводу того, що умови кредитного договору порушують його права, так як через значне підвищення курсу долара США до гривні він в даний час змушений сплачувати значно більшу суму по погашенню кредиту в гривні, ніж фактично отриману від банку, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки підписуючи кредитний договір ОСОБА_3 був ознайомлений з його умовами і з такими можливими наслідками, з якими фактично погодився.

Зокрема, із Розділу 2 кредитного договору вбачається, що він був ознайомлений з ризиками значення абсолютного подорожчання кредиту та іншою інформацією згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 6).

Позивач не надав підтвердження того факту, що він звертався до Банку із зверненням про надання відповідної інформації, але в цьому йому було відмовлено. Позивач на протязі з 2007 - 2014 років погоджувався з умовами договору, частково його виконував та 14 серпня 2009 року підписав зміни до Договору (а.с. 10), що свідчить про факт обізнаності його з умовами Договору, тому колегія суддів не вбачає порушень його прав, як споживача.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -