УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення коштів за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнило, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №77.2/СЖ - 411.07.2, за умовами якого банком було відкрито позичальнику (ОСОБА_4.) відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в сумі 290 тис. доларів США строком до 12 грудня 2010 року включно зі сплатою за його користування 15% річних, а у разі прострочення виконання зобов'язання - пені. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №77.2/СЖ - 411.07.2, за яким останній зобов'язується відповідати у солідарному порядку за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором. Крім того, цього ж дня, між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладеного договір поруки зі змістом аналогічним попередньому договору поруки. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Родовід Банк» з урахуванням уточнених позовних вимог просило солідарно стягнути із відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договоромв сумі 302 944,07 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 290 тис. доларів США та суми простроченої заборгованості за процентами за його користування в сумі 12 944,07 доларів США; пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 61 543 607,90 грн, пеню за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом в сумі 4 343 470,92 грн, 3% річних від суми простроченого кредиту в сумі 315 886,52 грн, 3% річних від суми прострочених процентів за користування кредитом в сумі 22 300,44 грн.

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання припиненими її зобов'язань за договором поруки від 12 грудня 2007 року №77.2/СЖ-411.07.2, укладеним з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, укладеним між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного судум. Києва від 18 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» відмовлено, у зв'язку із пропуском позивачем строків позовної давності. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Договір поруки від 12 грудня 2007 року № 77.2/СЖ - 411.07.2, згідно з яким ОСОБА_5 виступила поручителем по виконанню ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 12 грудня2007 року№ 77.2/СЖ-411.07.2 визнано припиненим. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 12 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-411.07.2, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 290 тис. доларів США терміном до 12 грудня 2010 року, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 15% річних (а.с. 38).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №77.2/СЖ - 411.07.2 (а.с. 30-31), за умовами якого у відповідності з цим договором поручитель зобов'язувалась солідарно відповідати перед банком у поновному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором від 12 грудня 2007 року № 77.2/СЖ-411.07.2, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладений між банком та позичальником (п. 1.1). За змістом п. 4.1 договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 4.3 договору поруки, цей договір припиняється припиненням дії кредитного договору, а також у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №77.2/СЖ - 411.07.2, за змістом аналогічним іншому договору поруки, укладеному між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5 (а.с. 28-29)

14 жовтня 2008 року між сторонами кредитного договору було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 77.2/СЖ-411.07.2 від 12 грудня 2007 року, відповідно до якої сторони погодили встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 17% річних, починаючи з 15 жовтня 2008 року (а.с. 44-45).

05 лютого 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергєєвим О.О. вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 12 грудня 2007 року № 77.2/СЖ-411.07.2 за період з 11 грудня 2008 року до 04 лютого 2009 року, на загальну суму заборгованості 308 037,87 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 290 тис. доларів США, процентів за користування кредитним договором в сумі 12 880,50 доларів США (а.с. 114).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_4 допустив заборгованість, яка станом на 29 серпня 2013 року складає 302 944,07 доларів США, а саме: заборгованості з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 290 тис. доларів США за період з 13 грудня 2007 року до 11 березня 2008 року, суми простроченої заборгованості за процентами за його користування в сумі 12 944,07 доларів США за період з 13 грудня 2007 року до 04 лютого 2009 року; пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 61 543 607,90 грн відповідно до розрахунку за період з 16 вересня 2012 року до 01 квітня 2014 року, пені за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом в сумі 4 343 470,92 грн відповідно до розрахунку за період з 16 вересня 2012 року до 01 квітня 2014 року, 3% річних від суми простроченого кредиту в сумі 315 886,52 грн відповідно до розрахунку за період з 16 вересня 2012 року до 01 квітня 2014 року, 3% річних від суми прострочених процентів за користування кредитом в сумі 22 300,44 грн відповідно до розрахунку за період з 16 вересня 2012 року до 01 квітня 2014 року.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цих договорів встановлено, що вони діють до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором (п. 4.1, 4.3 договору поруки).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 06 листопада 2008 року.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд взяв до уваги лист-претензію ВАТ «Родовід Банк» від 22 грудня 2008 року № 10.04-11-б.б/1083 (а.с. 81) та обґрунтовано зауважив, що банк звернувся до відповідача ОСОБА_4 з вимогою, у строк до 22 січня 2009 року достроково повернути суму кредиту за кредитним договором, фактично змінивши строк виконання основного зобов'язання. Таким чином, банк протягом трьох років саме з зазначеної дати 22 січня 2009 року мав звернутись до суду за захистом порушених прав, натомість звернуся до суду з позовом 19 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Водночас, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_5, який виник з 28 січня 2008 року.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова М.І. Наумчук