АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1830/15 Головуючий 1 інстанції - Труханович В.В.
Категорія -договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору побутового підряду та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року закрито провадження у справі за вказаним позовом на підставі п.1 ч.І ст. 205 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу до районного суду для продовження розгляду. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керуючись ст. 1 , п.1 ч.І ст. 205 ЦПК України виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства , так як предмет договору, укладеного між сторонами, пов'язаний з видом господарської діяльності суб'єкту господарювання позивача ФОП ОСОБА_5 Оспорюваний договір від 03.02.2014р. № 3022014/01, з огляду на його предмет, є господарським, сторони договору є суб'єктами господарювання, правовідносини між ними мають ознаки господарських правовідносин та пов'язані з господарською діяльністю.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи та вимогам цивільного процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2014 року фізична особа ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4 про розірвання договорів побутового підряду від 01 лютого 2014 року та 03 лютого 2014 року та стягнення суми.

Вирішуючи питання про закриття провадження у справі судом не враховано, що предметом позовних вимог були два договори укладені між сторонами по справі: письмовий договір від 03.02.2014р. № 3022014/01, сума заявлених вимог по стягненню по ньому складає 62450 грн., а також пеня 71862 грн. усний договір від 01.02.2014р., сума заявлених вимог по стягненню по ньому складає 19578 грн.

Оскаржувана ухвала не містить підстав за яких суд дійшов висновку про те, що договір від 01.02.2014р. є господарським.

Між тим, відповідно до ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зі змісту розписки від 01.02.2014р. вбачається що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти за виконання певної роботи - створення мобільного додатку "Фінанси", сторони також обумовили строки виконання робіт. Більше жодної інформації в даному документі не міститься ( а. с. 11).

В зв"язку з наведеним суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що між сторонами 01.02.2014р. виникли господарські взаємовідносини. Оспорювана ухвала не містить жодного доводу, щодо договору від 01.02.2014р, хоча вимоги про його розірвання та стягнення отриманих за ним коштів є окремими вимогами позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підвідомчість справ господарським судам визначена статтею 12 ГПК України.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Як вбачається з тексту договору (а.с. 14). він укладений між фізичною особою ОСОБА_5 (Замовник) та фізичною собою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець).

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз'яснено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12) віднесено до компетенції господарських судів.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

За таких обставин вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки за суб'єктним складом такий спір не може вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та закрив провадження у справі.

Судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, та відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню, Матеріали справи слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року скасувати.

Матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: