Справа № 730/249/15-ц Провадження № 22-ц/795/1016/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Луговець О. А. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати заочне рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Оскаржуваним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 28 січня 2014 року в розмірі 9355,29 грн., в тому числі: 8000 грн. основна сума позики, 1256 грн. інфляційні нарахування, 99,29 грн. 3% річних від простроченої суми; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції неправильно та неповно встановлені обставини, які мають значення для розгляду справи. ОСОБА_5 наголошує, що ніякого боргу у нього перед ОСОБА_6 не було і не має, грошей він у неї не позичав. Апелянт посилається, що в самій розписці від 28.01.2014 року не вказано, що він позичав гроші у позивача. За доводами апелянта, суд дійшов необгрунтованого висновку, що між ним та позивачем виникли правовідносини позики грошових коштів, оскільки такий висновок не підтверджується жодним доказом по справі, а дійсна правова природа розписки це шахрайство з боку ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що письмова розписка ОСОБА_5 є борговою розпискою, яка засвідчує отримання відповідачем від позивача визначеної у розписці суми грошових коштів.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

На підтвердження факту укладення договору позики позивачем надано розписку від 28 січня 2014 року, згідно якої ОСОБА_5 зобовзується виплатити гроші в сумі 8000 грн. до 1 жовтня 2014 року ОСОБА_6 за трактор ЮМЗ-6л 06937 (СВ) (а.с.21).

Відповідач не заперечував сам факт написання ним такої розписки, проте заперечував факт отримання від позивача вказаної в розписці суми грошей.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог закону ОСОБА_5 не надано доказів на підтвердження того, що гроші насправді не були ним одержані. Також в матеріалах справи відсутні дані, що відповідач звертався до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій позивача. Навпаки, в матеріалах справи є відповідь Борзнянського РВ УМВС України в Чернігівській області про проведення перевірки заяви ОСОБА_6 по факту погроз ОСОБА_5, в ході якої було встановлено, що останній дійсно має зобовязання щодо відшкодування грошових коштів, і заявнику рекомендовано звернутися за вирішенням питання до суду.

Разом з тим, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили, що відповідач писав розписку примусово чи під тиском зі сторони позивачки, і не доведено, що він не розумів і не усвідомлював змісту написаної розписки. Відповідачем також не доведено у суді першої та апеляційної інстанції фактів викрадення позивачкою належних йому документів, для повернення яких, начебто, за його твердженням, він і писав розписку про виплату грошей ОСОБА_6

Відтак, з урахуванням положень ч.2 ст.1047 ЦК України розписка від 28 січня 2014 року є належним доказом підтвердження факту укладення між сторонами договору позики.

В звязку з викладеним, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов обгрунтованого висновку, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 наявні цивільно-правові відносини, на які розповсюджуються положення глави 71 параграфу 1 ЦК України щодо договору позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від договору не допускається, а зобовязання має виконуватись належним чином.

Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зобовязання щодо виплати ОСОБА_6 8000 грн. згідно розписки не виконав, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 9355,29 грн. При цьому апелянтом сума нарахованих інфляційних та 3% річних не оспорюється.

Посилання апелянта на те, що у розписці не йде мова про отримання ним яких-небудь коштів від ОСОБА_6 в борг не заслуговують на увагу, оскільки вказана розписка є борговим документом, знаходиться у позикодавця ОСОБА_6, чим і засвідчується факт отримання грошей відповідачем. Крім того, вимоги про визнання договору позики недійсним ОСОБА_5 не заявлялись.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: