У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування»), ОСОБА_4, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 108 604 грн 51 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що 10 березня 2014 року на перехресті вул. П. Буйка - вул. Луганська у м. Львові ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Маzda 6», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем марки «Міtsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить позивачу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдана матеріальна шкода, яка згідно з висновком експерта становить 108 604 грн 51 коп.

ОСОБА_3 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3 108 604 грн 51 коп. невиплаченої суми страхового відшкодування та 1 086 грн 06 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем надані страховій компанії неправдиві відомості про факт та обставини настання випадку, що є підставою для відмови в страховій виплаті.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 304 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2095/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон) добровільне страхування ‒ це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 25 Закону передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Установлено, що 10 березня 2014 року на перехресті вул. П. Буйка - вул. Луганська у м. Львові з вини ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Маzda 6», державний номерний знак НОМЕР_1, скоєно дорожньо-транспортну пригоду внаслідок якої ОСОБА_3 пошкоджено транспортний засіб марки «Міtsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2, та завдано матеріальну шкоду.

Згідно з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а. с. 15‒16).

Відповідно до наявного в матеріалах справи полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6204892 транспортний засіб марки «Маzda 6», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» (а. с. 30).

Крім того, 11 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № 325718Гдго/13лвАС згідно з яким страхову суму (ліміт відповідальності) збільшено з 100 тис. грн до 200 тис. грн. (а. с. 31).

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля марки «Міtsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2, від 10 квітня 2014 року № 491/14, яку виконано на підставі договору та заяви ПрАТ «СК «АХА «Страхування» від 14 березня 2014 року, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 108 604 грн 51 коп.

Згідно з листом ПрАТ «СК «АХА Страхування» від 05 червня 2014 року № 4787/26цв відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховику надані неправдиві відомості про обставини настання заявленого випадку.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування став висновок ДП «Центр експертних досліджень» від 05 травня 2014 року № 051-14, який було зроблено за заявою ПрАТ «СК «АХА Страхування», відповідно до якого з технічної точки зору, пояснення заявників про механізм утворення всього комплексу вказаних ушкоджень зазначених автомобілів при обставинах ДТП в об'ємі наданої інформації не підтверджує відповідність усіх ушкоджень, а також механізм їх утворення, що свідчить про технічну неспроможність заявленої версії в цілому (а. с. 93‒104).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Однак беручи за основу вказаний висновок та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не звернув увагу на те, що автомобілі, які були пошкоджені у даній дорожньо-транспортній пригоді, особою, яка проводила це дослідження, не оглядались, пошкодження автомобілів встановлювались лише за наданими відповідачем фотозображеннями та електронними копіями страхових матеріалів за фактом даного ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також встановити суб'єктний склад спору.

У своєму рішення суд не вказав чому саме вказаний вище висновок має перевагу над іншими доказами, не навів факти, які б спростували доводи та докази, надані позивачем; не роз'яснив право сторонам щодо можливості звернення з клопотанням про призначення судової експертизи щодо причинного зв'язку ДТП та ушкоджень, та наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на підставі доказів, які були досліджені судом першої інстанції, переоцінивши їх, дійшов протилежного висновку, при цьому суд, по-перше, не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, а по-друге, не вказав, які саме норми ЦПК України були порушені судом першої інстанції при їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко