Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/949/15 Головуючий у 1 інстанції: Ткачов О.М.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

Бондар М.С.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належить житловий будинок по АДРЕСА_1, по 1/2 частини кожному відповідно до свідоцтва про право приватної власності від 15.03.1974 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті ОСОБА_5, звернулися позивачка ОСОБА_3, ОСОБА_4, та дружина померлого, мати позивачки ОСОБА_6 в шестимісячний строк до Краснолиманської нотаріальної контори з метою передання 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1, що належав померлому, у власність ОСОБА_4.

В нотаріальній конторі їм запропонували написати заяви: ОСОБА_6 про відмову від спадщини на користь ОСОБА_4, хоча він документально у родинних зв'язках з померлим не перебував; позивачці також про відмову від спадщини після померлого ОСОБА_5, хоча відповідно до свідоцтва про народження він їй батьком не є.

ОСОБА_4 запропонували написати заяву при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 та через шість місяців прибути до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, хоча він документально не перебував у будь-яких родинних зв'язках із померлим, а отже права на спадщину не мав.

Зазначала, що всі заяви оформлювалися діловодом та секретарем, нотаріуса вони не бачили, роз'яснень щодо наслідків відмови від спадщини не отримували.

В подальшому ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки він не є спадкоємцем за законом.

Матір позивачки ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, залишила по собі заповіт на її ім'я, що був посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу від 25.02.2000 року, зареєстрований в реєстрі за №278.

Проте позивачці також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відмову ОСОБА_6 від спадщини після чоловіка ОСОБА_5.

Вважає, що відмова від спадщини ОСОБА_6 має бути визнана недійсною, оскільки нотаріусом не було перевірено родинні відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а отже допущена помилка при оформленні відмови від спадщини ОСОБА_6.

Зазначає, що спадкове майно після ОСОБА_5 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України було прийнято ОСОБА_6, оскільки остання проживала у спірному домоволодінні до дня своєї смерті.

Вказувала, що оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері, відповідно до неї перейшло право власності на все спадкове майно.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати відмову від спадщини, посвідченої в Краснолиманській нотаріальній конторі від імені ОСОБА_6 після померлого ОСОБА_5 недійсною; визнати за нею ОСОБА_3 право власності на спадкове домоволодіння за заповітом, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,0678, кадастровий номер :01:008:0256.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 про визначення територіальної підсудності справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.72-74).

Учасники апеляційного розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції Запорізької області не прибули, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких письмових клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи, або про зміну місця проживання, згідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справи за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належав на праві приватної власності житловий будинок по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці розміром 0,0678, кадастровий номер - :01:008:0256 (а.с.10-22).

Позивачка ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6, проте не спільною із ОСОБА_5 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).

З матеріалів спадкової справи №200/2013 після померлого ОСОБА_5 вбачається, що до кола спадкоємців входять його дружина ОСОБА_6, позивачка ОСОБА_3, яка не є його рідною донькою, та третя особа по справі ОСОБА_4 - його онук, як зазначено у заяві про прийняття спадщини (а.с.75-101).

23.05.2013 року позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до Краснолиманської державної нотаріальної контори із заявами про відмову від спадщини на користь ОСОБА_4; а ОСОБА_4, в свою чергу, надав заяву про прийняття спадщини (а.с.76-78).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.6). По собі залишила заповіт від 25 лютого 2000 року, яким заповідала все своє майно позивачці ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до листа Краснолиманської державної нотаріальної контори №1769/02-14 від 02.12.2014 року спадкова справа до майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, не заводилась та із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався (а.с.46).

25 вересня 2014 року ОСОБА_3 повторно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (а.с.98).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25 вересня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, оскільки спадкоємиця в період шести місяців з часу відкриття спадщини відмовилася від її одержання (а.с.27).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо недійсності відмови від прийняття спадщини, позивачка зазначала, що ОСОБА_6 помилялась щодо особи на користь якої здійснена відмова від прийняття спадщини, оскільки нотаріусом не перевірено родинні зв'язки ОСОБА_4 з померлим , а тому відмова від спадщини була вчинена нею внаслідок помилки.

В матеріалах даної справи та спадкової справи відсутні відомості як щодо родинного зв'язку ОСОБА_4 із померлим ОСОБА_5, так і щодо відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, які вказує позивачка.

Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 223 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України рішення в справі може ухвалюватися щодо сторін, а сторонами в цивільному процесі згідно зі ст..30 ЦПК України є позивач та відповідач.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, згідно з яким суд повинен при проведенні попереднього судового засідання вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту ст. ст.33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов'язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст.33 ЦПК України.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. При цьому обґрунтованість позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача, не перевіряється.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір про визнання права власності на спадкове майно, не обговорив питання про заміну неналежного відповідача та залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4, хоча останній як видно з матеріалів спадкової справи звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а отже заявлений позов безпосередньо стосується його права власності на спадкове майно.

Питання про склад осіб, які беруть участь у справі, судом залишилось не вирішеним. При цьому залучення та участь ОСОБА_4, в якості третьої особи є порушенням норм процесуального права та прав усіх сторін, оскільки процесуальні права третьої особи та відповідача згідно з нормами ЦПК України суттєво відрізняються за своїм змістом та порядком реалізації прав.

Заява про відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи є правочином, тому спір про спадщину фактично виник між позивачем і ОСОБА_4, який є стороною в оспорюваному правочині.

Розглядаючи справу суд першої інстанції не дотримався вимог ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.33 ЦПК України, у відповідності до яких, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач по справі - Територіальна громада в особі виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області, не є належним відповідачем по даній справі в частині позовних вимоги про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, оскільки ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку була подана до нотаріальної контори заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Оскільки заміна неналежного відповідача передбачає розгляд справи спочатку на стадії розгляду справи судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями на вчинення такої дії. Тому, заявлений позов до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Проте, ці обставини в свою чергу не позбавляють позивача звернутись до суду з цими позовними вимогами до належного відповідача.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є похідним від визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, тому позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 грудня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

"У задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Краснолиманської міської ради Донецької області, третя особа - ОСОБА_4, про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною та визнання права власності - відмовити з мотивів, викладених вище".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: