Справа 200/627/15-ц
Провадження № 2/200/1221/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання правочину в частині недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 4 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7.

Даний договір було укладено між позивачем та відповідачем з визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої ОСОБА_2 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» для будь-яких клієнтів фізичних осіб і не передбачав урахування яких-небудь пропозицій з мого боку.

Погоджуючись з п. 6.2 при підписанні договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7, позивач невірно зрозумів тлумачення поняття «Третейський суд» та відніс його до судів загальної юрисдикції, так як не має юридичної освіти, а відповідач не розтлумачив даний пункт належним чином.

Отже, позивач не мав можливості змінити умови договору, склавши протокол розбіжностей, оскільки, згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України, договір приєднання, яким є договір, укладений між позивачем та відповідачем не дає таку можливість.

Умова Договору, яка містила третейське застереження (п. 6.2 ст. 6) була обов'язковою для позивача на час укладення Договору, і він не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов Договору.

В п. 6.2 ст. 6 Договору міститься третейське застереження, наступного змісту: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Як вбачається, з тексту Договору регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався позивачеві разом із Договором, що в свою чергу виключало можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

З тексту третейського угоди (застереження) видно, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався як невід'ємна частина угоди, також не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості.

Позивач вважає, що можливість звернення до третейського суду не може розглядатися як забезпечення права на судовий захист, оскільки під останнім (правом на судовий захист) Конституція розуміє звернення саме до державного суду (як елемента судової гілки влади України).

Третейський суд не значиться в системі судів України, а згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а саме Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції. Крім того, в Законі України «Про судоустрій України» немає згадки про третейський суд. До того ж, Закон України «Про третейські суди» не передбачає можливості оскарження рішення третейського суду, навіть, у разі, якщо воно є явно незаконним. Перелік підстав, на основі яких можна оскаржити рішення третейського суду носить суто процесуальний характер та обмежує моє право на захист в органах державного суду, у разі необхідності оскарження рішення третейського суду до компетентного державного суду через незаконність першого з них.

Тому, позивач вважаю, що його права, як громадянина, на судовий захист, який гарантований Конституцією України та законами України порушені та цим самим ставить його в нерівні умови порівняно з банком. Просить визнати третейську угоду в п.6.2. ст. 6 Договору про надання відновлювальної лінії №07.1/158-7 від 04.06.2007 року недійсною.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та за відсутності позивача. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України.

В зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 4 червня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 07.1/158-7.

Даний договір було укладено між позивачем та відповідачем з визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої ОСОБА_2 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» для будь-яких клієнтів фізичних осіб і не передбачав урахування яких-небудь пропозицій з мого боку.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Посилаючись на правові позиції Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011, кредитний договір, який має вид формуляру та іншу стандартну форму є договором приєднання ( ч.1 ст. 634 ЦК України).

Позивач не мав можливості змінити умови договору, склавши протокол розбіжностей, оскільки, згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договір приєднання, яким є договір, укладений між ним та відповідачем не дає таку можливість.

Умова Договору, яка містила третейське застереження (п. 6.2 ст. 6) була обов'язковою для позивача на час укладення Договору, і він не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов Договору.

В п. 6.2 ст. 6 Договору міститься третейське застереження, наступного змісту: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатолієвною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_3 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Як вбачається, з тексту Договору регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався мені разом із Договором, що в свою чергу виключало можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Крім того, третейське застереження наведене у п. 6.2 ст. 6 Договору не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду є належність форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. При вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

З тексту третейського угоди (застереження) вбачається, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався як невід'ємна частина угоди, також не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості.

У відповідності до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Крім того, зазначення у типовій формі Договору (договору приєднання) конкретного третейського суду та суддів, також позбавило позивача права на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень статті 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Третейське застереження, зазначене у Договорі, порушує права позивача, оскільки позбавляє його права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» тощо.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, невідповідність третейської угоди у вигляді третейського застереження у Договорі не відповідає вимогам цивільного законодавства, є підставою вважати таку третейську угоду нікчемною на підставі ст. 228 ЦПК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини та громадянина.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 2 цієї ж статті кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на судовий захист є особистим немайновим правом особи, і не може бути обмежене правочином.

Таким чином, цілий комплекс правових норм гарантує право позивача на звернення до органу державної влади суду за захистом моїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже, можливість позивача щодо звернення до третейського суду, наразі, не може розглядатися як забезпечення його права на судовий захист, оскільки під останнім (правом на судовий захист) Конституція розуміє звернення саме до державного суду ( як елемента судової гілки влади України).

Третейський суд не значиться в системі судів України, а згідно ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, а саме Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції. Крім того, в Законі України «Про судоустрій України» немає згадки про третейський суд. До того ж, Закон України «Про третейські суди» не передбачає можливості оскарження рішення третейського суду, навіть, у разі, якщо воно є явно незаконним. Перелік підстав, на основі яких можна оскаржити рішення третейського суду носить суто процесуальний характер та обмежує право позивача на захист в органах державного суду, у разі необхідності оскарження рішення третейського суду до компетентного державного суду через незаконність першого з них.

Тому, я суд приходить до висновку, що права позивача, як громадянина, на судовий захист, який гарантується Конституцією України та законами України порушені та цим самим ставить позивача в нерівні умови порівняно з банком. Тому слід визнати третейську угоду в п.6.2. ст. 6 Договору про надання відновлювальної лінії №07.1/158-7 від 04.06.2007 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_2 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» недійсною.

Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,10,11,60,88,212-215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», про визнання правочину в частині недійсним - задовольнити.

Визнати третейську угоду в п.6.2. ст. 6 Договору про надання відновлювальної лінії №07.1/158-7 від 04.06.2007 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_2 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» недійсною.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено відповідачем шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду про його перегляд, протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва