Провадження № 22-ц/780/4190/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 22.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Верланова С.М.,

за участі секретаря Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Білоцерківський міський відділ Управління державної міграційної служби у Київській області, Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора № 1, по визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 позивач предявила в суді названий позов посилаючись на те, що вона 16 серпня 2002 року придбала квартиру АДРЕСА_1 в якій зареєструвала свою дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, онуку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, онуку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та зятя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

З вересня 2013 року ОСОБА_2 припинив проживання в її квартирі. Дочка ОСОБА_4 розірвала шлюб 25 грудня 2013 року з відповідачем по справі ОСОБА_2 20 травня 2014 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яким визнав відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням та відповідача було знято з реєстраційного обліку. Відповідач оскаржив дане рішення суду, яке в послідуючому 08.12.2014 було скасовано рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області і на даний час за відповідачем залишилось право на користування житловим приміщенням квартири позивача, тому позивач знову звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на час звернення до суду з даним позовом відповідач проживає в м. Фастові, не являється членом її сімї та не проживає в квартирі більше року, але залишив за собою право на проживання в її квартирі оскільки попереднє судове рішення було скасовано.

На підставі викладеного, позивач просила суд першої інстанції визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року позов задоволено та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 по вул. Гайок, 269 в м. Біла Церква Київської області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що на момент спору ОСОБА_2 не зареєстрований та не користується спірним житловим приміщенням, не чинить перешкод власнику у його користуванні, оскільки на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2014 року його було знято з реєстраційного обліку, що підтверджується копією довідки ЖЕК № 1 від 22.12.2014, копією акта та копією талону зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання в Україні.

Враховуючи вказані в апеляційній скарзі обставини, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 являється власником квартири № 1, вул. Гайок, 269, м. Біла Церква, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 серпня 2002 року. Її право власності зареєстроване в Білоцерківському МБТІ у реєстровій книзі № 113 за реєстровим № 12868 ( а.с.6-9).

В квартирі проживають її дочка та онуки, а також до вересня місяця 2013 року був зареєстрований та проживав відповідач ОСОБА_2, який переїхав проживати до м. Фастова, а шлюб з дочкою позивача було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.12.2013 ( а.с.21).

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.05.2014 ОСОБА_2 було визнано особою, що втратила право користування вищезазначеним житловим приміщенням та відповідача було знято з реєстраційного обліку. Однак дане рішення суду 08 грудня 2014 року було скасовано колегією суддів Апеляційного суду Київської області і наданий час за відповідачем залишилось право на користування житловим приміщенням квартири позивача.

Відповідач ОСОБА_2 залишив сімю та переїхав проживати на інше місце, тобто не проживає за місцем проживання позивача понад 1 рік як бувший член її сімї, але не позбавлений права на користування житловою площею позивача, чим порушується її право, як власника квартири на вільне користування житлом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на даний час не являється членом сімї позивача, без поважних причин не користується спірним житлом на протязі більше ніж 1 рік, виїхав на постійне місце проживання в інше місто. Разом із тим, за відповідачем збереглось право на користування квартирою, як за бувшим членом сімї, оскільки правова підстава, на якій він був знятий з реєстрації у спірній квартирі, а саме заочне рішення суду, відпала.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують .

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та норми права, які їх регулюють, а тому рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов, передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з підстав зазначених в апеляційній скарзі оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 318 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді