Справа № 350/1511/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1194/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ державної виконавчої служби Рожнятівського районного управління юстиції, ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 22 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 22 квітня 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відділ державної виконавчої служби Рожнятівсього районного управління юстиції, ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0.1315 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 кадастровий номер якої НОМЕР_6, автомобіль марки ВАЗ 21102, державний номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційни номер НОМЕР_5.

Виділено ОСОБА_3 автомобіль марки Камаз 53212 державний номерний знак НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_7 та автомобіль марки УРАЛ-4320 державний номерний знак НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3763 грн. 62 коп. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом належним чином не з'ясовано чи є в наявності на час розгляду судового справи спірне майно подружжя. Згідно постанови про оголошення в розшук транспортних засобів від 14.02.2014 року та акту державного виконавця від 13.02.2014 року, виділені ОСОБА_3 у власність транспортні засоби, на даний час знаходяться у розшуку. Жодних дій спрямованих на розшук даного майна на даний час не вчинено. На думку апелянта, заявлений ОСОБА_5 позов спрямований на ухилення сторін від виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що на земельній ділянці, яку виділено у власність позивачу, побудовано житловий будинок, який також є спільним сумісним майном подружжя.

Крім того, апелянт вказує, що позивачем ОСОБА_5 не доведено, в чому саме полягає порушення її права, яке вона вирішила захистити в суді.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Також апелянт просив постановити окрему ухвалу, щодо порушення відносно ОСОБА_5, та ОСОБА_3 кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.283 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_5, будучи належно повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася.

Від відділу державної виконавчої служби Рожнятівського районного управління юстиції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, заперечення щодо них представника ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 30.05.1995 року по 29.08.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку у серпні 2013 (а.с.8).

Судом також встановлено, що між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі.

Зокрема, таким майном позивач ОСОБА_5 вважала :земельну ділянку площею 0.1315 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, вартістю 31 429 грн.; автомобіль марки ВАЗ 21102, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 42 240 грн., автомобіль марки Камаз 53212.д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 96 480 грн., автомобіль марки УРАЛ-4320, д.н.з. НОМЕР_8, вартістю 54 600 грн.

Вартість майна підтверджена відповідними висновками (звітами) про оцінку ( а.с. 14,16,18,78), які ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 не оспорювалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 Постанови № 11від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, в межах заявлених позивачем вимог, судом першої інстанції правильно встановлено об'єм майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його вартість. Поділ майна проведено виходячи з принципу рівності часток, та з врахуванням інтересів кожної із сторін.

Що стосується доводів апелянта в частині не дослідження судом наявності майна на час судового розгляду справи, та відсутності сторін під час розгляду справи, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду справи судом першої інстанції, від імені третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 участь в розгляді справи брав адвокат ОСОБА_6, який не заперечував, щодо розподілу автомобілів, згідно уточнених ОСОБА_5 позовних вимог ( а.с. 74, 100) і зазначених обставин сам ОСОБА_2 не оспорює.

Що стосується доводів апелянта в частині віднесення житлового будинку до спільного сумісного майна подружжя, то такі не заслуговують на увагу. Оскільки, суд виходячи з вимог ст.11 ЦПК України здійснює розгляд цивільних справ, в межах заявлених позовних вимог. Виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_5, суд не вправі був виходити за межі заявлених позовних вимог, та визначати, що є предметом спору між сторонами.

Крім цього, виготовлений на замовлення ОСОБА_5 технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом. За твердженням представника ОСОБА_3, будинок в експлуатацію ще не зданий, право власності на нього не оформлено.

Не приймаються також до уваги, твердження апелянта про відсутність спору між сторонами та відсутність порушення права позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у справі між сторонами про поділ майна подружжя, в грудні 2014 року було ухвалено заочне судове рішення, однак саме з ініціативи ОСОБА_3 (який є боржником, і щодо якого відрито виконавче провадження про стягнення заборгованості за судовим рішенням) судом здійснювався перегляд заочного судового рішення. Вказана обставина спростовує факт відсутності між сторонами спору щодо поділу майна подружжя.

Голослівними та нічим не підтвердженими є посилання апелянта на бажання сторін у справі уникнути виконання іншого, ухваленого на його користь судового рішення про стягнення заборгованості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 у 2011 році справді виступив поручителем за борговими зобов'язаннями ОСОБА_7 ( а.с. 86), однак жодне , належне йому на праві спільної сумісної з ОСОБА_5 власності майно при цьому у заставу не передавав.

Виходячи із змісту ст. ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на підтверджений відповідними документами обсяг майна сторін, його оцінку та відповідну домовленість між подружжям ( з огляду на використання на даний час у роботі автомобілів марки Камаз 53212 та марки УРАЛ-4320 саме ОСОБА_3.) суд обгрунтовано прийшов до переконання про поділ цього майна.

Та обставина, що у ОСОБА_3 на підставі договору поруки виникли особисті зобов'язання перед ОСОБА_2, які в подальшому стали підставою для майнових вимог з боку останнього, на переконання судової колегії, не може бути підставою для обмеження позивача ОСОБА_8 після розірвання шлюбу в судовому порядку вимагати поділу спільно нажитого за 18 років перебування у шлюбі майна.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 22 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський