У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я» про визнання договорів недійсними, відшкодування інвестиційних та інфляційних витрат, 3 % річних та моральної шкоди,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», поданою виконавчим директором Мірошниченком Сергієм Вікторовичем, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я» (далі - ТОВ «Сузірʼя») про визнання договорів недійсними, відшкодування інвестиційних та інфляційних витрат, 3 % річних та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 серпня 2008 року між ним та ПАТ «АКБ «Київ» було укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ) № № 10/2008 та № 12/2008, згідно з якими за ним було закріплено два об'єкти інвестування - квартира НОМЕР_1, загальною площею 44,03 кв. м та квартира НОМЕР_2 загальною площею 44,03 кв. м, що розташовані на третьому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 в під'їздах № № 1, 2, секції 6. Загальна вартість обʼєкта інвестування на момент підписання договору № 10/2008 становила

191 222 грн 29 коп., загальна вартість обʼєкта інвестування на момент підписання договору № 12/2008 становила 191 222 грн 29 коп.

Дата введення об'єктів інвестування в експлуатацію була запланована на червень 2008 року.

Забудовником відповідно до договору про організацію спорудження об'єкта будівництва від 20 квітня 2007 року є ТОВ «Сузір'я».

Посилаючись на те, що обʼєкти не було здано в експлуатацію до дати, вказаної в договорі, ОСОБА_3 скористався своїм правом виходу з ФФБ та звернувся із заявами від 3 грудня 2008 року про вихід з ФФБ, розірвання вищевказаних договорів та повернення коштів, оскільки відповідачі не виконали свого обовʼязку щодо будівництва та передачі квартир позивачу, а також не повернули сплачені кошти, позивач просив визнати договори недійсними, відшкодувати інвестиційні та інфляційні витрати, 3 % річних та моральну шкоду.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Сузір'я» на користь ОСОБА_3 суму, що складає загальну вартість закріплених вимірних одиниць об'єкта інвестування, в розмірі 489 173 грн 30 коп.; стягнуто солідарно з ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Сузір'я» на користь ОСОБА_3 понесені інфляційні втрати в розмірі 118 017 грн 95 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 56 690 грн 49 коп.; стягнуто солідарно з ПАТ «АКБ «Київ» та

ТОВ «Сузір'я» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі

2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалась судом неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Закарпатської області від

11 листопада 2014 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Київ» на корись ОСОБА_3 вартість вимірювальних одиниць обʼєкта інвестування в розмірі 489 173 грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_3 понесені інфляційні витрати в розмірі 118 017 грн 95 коп. та 3 % від простроченої суми в розмірі 56 690 грн 49 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі виконавчий директор ПАТ «АКБ «Київ» - Мірошиченко С.В. просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_3 було укладено два договори про участь у ФФБ

№ № 10/2008 та № 12/2008. Об'єктом інвестування за цими договорами є квартира НОМЕР_1, загальною площею 44,03 кв. м та квартира НОМЕР_2 загальною площею 44,03 кв. м, що розташовані на третьому поверсі житлового будинку по вулиці АДРЕСА_1. Станом на 17 березня 2008 року позивач оплатив 100 % вартості об'єктів інвестування.

Відповідно до виданих позивачу свідоцтв про участь у ФФБ - визначено дату введення об'єкта в експлуатацію - 30 червня 2008 року, однак до визначеної дати об'єкти інвестування не закінчені та в експлуатацію не здані.

У зв'язку із цим позивач скористався своїм правом виходу з ФФБ та звернувся до ПАТ «АКБ «Київ» із заявами від 03 грудня 2008 року про вихід з ФФБ, розірвання зазначених договорів та повернення коштів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі взяті на себе обовʼязки не виконали, а саме: обʼєкт інвестування не закінчений та в експлуатацію не зданий, а тому вимоги про стягнення інвестиційних та інфляційних витрат, 3 % річних та моральної шкоди підлягають задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги про стягнення коштів з ТОВ «Сузірʼя» не підлягають задоволенню, оскільки між довірителем та забудовником ніяких безпосередніх фінансових чи інших договірних відносин не існує.

З такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами визначено Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 11 Закону ФФБ вважається створеним після затвердження управителем Правил, укладання договору із забудовником та відкриття рахунків.

Управитель ФФБ при здійсненні управління несе відповідальність за дотримання обмежень довірчої власності управителя, визначених Правилами та визнаних довірителями, несе відповідальність за виконання своїх зобов'язань перед довірителями у межах цього Закону та договору про участь.

Управитель ФФБ не несе відповідальності власним майном за виплату коштів довірителю у разі його відмови від участі у ФФБ виду «А», якщо управитель ФФБ дотримався встановлених Правилами процедур щодо забезпечення можливості отримання довірителем коштів з ФФБ на вимогу довірителя.

За невиконання зобов'язання щодо перерахування коштів на рахунок ФФБ для проведення управителем розрахунків з довірителями ФФБ виду «А» забудовник несе відповідальність своїм майном.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону, у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у фонді з підстав, визначених цією частиною.

Статтею 18 Закону визначено контроль управителя ФФБ за виконанням зобов'язань за договором.

Зокрема, у разі виявлення управителем ризику порушень умов договору управитель має право припинити фінансування будівництва, вимагати розірвання договору, повернення забудовником усіх спрямованих на фінансування будівництва цього об'єкта коштів, відшкодування заподіяних забудовником збитків, перерахування на рахунок ФФБ коштів, необхідних для розрахунків з довірителями відповідно до вимог ст. 20 цього Закону, що виходять із ФФБ у зв'язку із розірванням договору про участь у ФФБ, а також здійснювати інші заходи щодо виконання забудовником своїх зобов'язань за договором, що визначені цим Законом.

Крім того, забудовник зобов'язаний на вимогу управителя протягом строку, визначеного в договорі, повернути грошові кошти на рахунок ФФБ або уступити майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, чи на інші предмети іпотеки управителю з додержанням вимог статті 10 цього Закону, якщо інше не передбачено договором.

Частиною 8 статті 20 Закону передбачено, що у разі дострокового припинення управління майном забудовник, на вимогу управителя ФФБ виду «А», зобов'язаний у визначений Правилами строк перерахувати на рахунок фонду кошти для подальшої виплати довірителю. Для ФФБ виду «А» виплата коштів довірителю не може здійснюватися за рахунок іншого фонду або власного майна управителя.

У п. 1.9 Правил ФФБ виду «А», затверджених рішенням правління ПАТ «АКБ «Київ» (далі - Правила), регламентовано можливість дострокового припинення управління коштами за ініціативою довірителя, відкріплення від нього об'єкта інвестування, повернення довірителю коштів у розмірі та у порядку, визначених Правилами ФФБ, внаслідок зменшення обсягу підтвердженого обсягу замовлення на будівництво; можливість здійснення довірителем на умовах цих Правил ФФБ зміни об'єкта інвестування, відступлення права вимоги за договором про участь у ФФБ третім особам; повернення частини коштів довірителю з ФФБ; організацію спорудження забудовником об'єкта будівництва відповідно до наданої за договором про організацію спорудження об'єкта будівництва документації; формування управителем оперативного резерву.

Відповідно до п. 5.4.2 Правил, у разі дострокового припинення управління коштами з ініціативи довірителя або з інших підстав, передбачених Правилами ФФБ, та відповідного зменшення обсягу підтвердженого замовлення на будівництво забудовник на вимогу управителя зобов'язаний протягом 20 днів з дня отримання відповідного повідомлення перерахувати на рахунок фонду кошти для подальшого повернення довірителю.

Сума коштів, що підлягає поверненню довірителю, визначається управителем виходячи з ціни вимірної одиниці цього об'єкта інвестування, встановленої забудовником на день надання заяви про вихід із ФФБ

(п. 5.4.4). У випадку недостатності коштів оперативного резерву для повернення довірителю коштів забудовник на письмову вимогу управителя зобов'язаний у двадцятиденний строк перерахувати на рахунок ФФБ відповідну суму коштів в обсязі, необхідному для виплати довірителю.

Втім, вирішуючи спір, суди не з'ясували, чи подавав таку заяву позивач і коли, з огляду на те що ним надано копію заяви про відмову від участі у ФФБ від 3 грудня 2008 року з відміткою Мукачівського відділення банку, а ФФБ знаходився у Святошинській філії банку м. Києва, та які дії вчинив управитель з цього приводу.

Також у 2012 році банк звернувся до прокурора Голосіївського району м. Києва з заявою про необхідність прокуратури звернутись до суду з позовом в інтересах Міністерства фінансів України та ПАТ «АКБ «Київ» про повернення на рахунок банку 3 586 757,45 грн, які необхідні для розрахунків із довірителями ФФБ.

Прокурором Голосіївського району м. Києва було подано позов до господарського суду Закарпатської області про розірвання договору від 20 квітня 2007 року про організацію спорудження об'єкта будівництва та зобов'язання ТОВ «Сузір'я» перерахувати на рахунок ПАТ «АКБ «Київ» грошові кошти у розмірі 3 586 757,45 грн.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30 жовтня 2013 року розірвано договір від 20 квітня 2007 року, зобов'язано ТОВ «Сузір'я» перерахувати на рахунок ПАТ «АКБ «Київ» грошові кошти у розмірі 3 586 757,45 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30 січня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 1 липня 2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ТОВ «Сузір'я» перерахувати на рахунок банку кошти, необхідні для розрахунків з довірителями ФФБ, скасовано з передачею справи в цій частині позовних вимог на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, ці обставини суди не перевірили, оцінки їм не надали та не з'ясували, чи вирішений і яким чином зазначений вище спір господарським судом Закарпатської області.

Крім того, суди залишили поза увагою й ту обставину, що відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» сума коштів, що підлягає поверненню довірителю при відмові від участі у ФФБ, визначається управителем, виходячи з кількості закріплених за довірителем вимірних одиниць об'єкта інвестування, поточної ціни вимірної одиниці цього об'єкта інвестування на день передачі коштів в управління управителю ФФБ.

Згідно зі свідоцтвом про участь у ФФБ кількість квадратних метрів загальної площі квартири НОМЕР_2 що розташована на третьому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 в під'їзді № 2, секції 6, що проінвестував ОСОБА_3, становить 44,03 кв. м, що складає

100 % об'єкта інвестування (а. с. 9).

Однак судами не перевірено та не встановлено, яку кількість квадратних метрів загальної площі квартири НОМЕР_1, що розташована на третьому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1 в під'їзді № 1, секції 6, було проінвестовано ОСОБА_3 та яку процентну складову становить таке інвестування, не перевірено чи отримано банком кошти для виплати особам які відмовились від укладеного договору інвестування, не встановлено чи наявна вина банку.

Наведене свідчить про те, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко Т.О. Писана Г.В. Юровська