1Справа № 335/3878/15-ц 2/335/1239/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» липня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Солоніна Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Орджонікідзевського районного суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про захист прав споживача, розірвання договору та визнання пунктів договору недійсним, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укртелеком» про відшкодування шкоди спричиненої порушенням прав споживача.

У процесі судового розгляду, до початку слухання справи по суті позивач уточнив та доповнив заявлені вимоги.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що приблизно в 2012 року був укладений договір на надання послуг доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL, телефонний номер НОМЕР_3, по тарифне плану 4, SID тариф dsl_4_fw, номер договору в системі № 10. При укладанні договору був переданий в оренд модем через який здійснювалось підключення комп'ютера до мереж Інтернет. Оплата за договором здійснювалася шляхом списання грошових коштів з особові рахунку НОМЕР_2 оформленого на телефон НОМЕР_3. Вартістю послуг за користування Інтернетом в договорі була не вказана і періодично підвищувалася

11 березня 2015року модем, який був встановлений раніше вийшов з ладу і було надано в оренду інший модем Huawei HG 532e, а з ним розгалужувач (Splitter) 1 од., блок живлення 1 од., телефонний кабель RJ 11 2 од., Enternet кабель 1 од., інструкція з використання модему 1 од. Одночасно була укладена додаткова угод від 11.03.2015р. між ним та Відповідачем, в особі спеціаліста з продажу послуг ЦТП №1 в м.Запоріжжя Шрамко Ірини Володимирівни, щодо надання обладнання на умову оренди за акційною вартістю договору/угоди про надання послуги доступу до мереж Інтернет за технологією ADSL . За цією угодою було надано в оренду вище вказане обладнання на строк 24 місяця з орендною платою 0,83 гривні в місяць без урахування ПДВ.

Проте вже наступного дня після підключення нового модему зв'язок з Інтернетом був перерваний.

Оскільки він на протязі 2 тижнів був позбавлений доступу до мережі Інтернет, то я вирішив припинити будь-які зв'язки с відповідачем стосовно отримання доступу до мережі Інтернет. Тому 27 березня 2015р. він поштою, цінним листом з описом, а 30 березня 2015р. через свого представника, подав відповідну заяву в Укртелеком в якій повідомляв, що розриває договір з Відповідачем про оренду обладнання та про надання доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL з 27 березня 2015р. і просив забрати обладнання та не нараховувати плату за користування Інтернетом з 12 березня наступного дня коли зник зв'язок з Інтернетом. Проте в квітні 2015р. він отримав від відповідача рахунок за телефонні послуги до системи Інтернет, оренду модему. Відповідач стягнув з нього 118 грн. 23 копійки за вказані послуги, а саме: 94 грн.73 коп. за «Інтернет від Укртелеком ТП «Інтернет 4»; 3 грн. 23 копійки «Абонплата за користування Модемом на стороні споживача 1.»; 0 грн. 56 копійки «Оренда ADSL - модема, акція з 11.03 по 31.03», а загалом 98 грн. 52 копійки та ПДВ 20% 19 грн. У березні 2015р. він, отримавши рахунок за лютий місяць 2015р., сплатив на свій особовий НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 311 грн.85 копійок, тобто здійснив попередню оплату послуг.

Посилаючись на ч.4. ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.693,901,906 ЦК просить розірвати договір та відшкодувати збитки, у зв'язку із наявністю у послузі істотних недоліків.

В доповненій позовній заяві доповнив свої вимоги вимогами про визнання пунктів угоди недійсними і зазначив, що згідно ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

П.п. 4.5. Додаткової угоди відзначає «У разі дострокового припинення дії договору та/або цієї Додаткове угоди (за будь яких підстав) сплатити Укртелекому штраф розмір якого визначено у розділі 6 цієї Додаткової угоди», а п.п. 4.8. відзначає «При розірванні договору та/або додаткової угоди, у тому числі при достроковому припиненні терміну його дії своїми силами і за свій рахунок повернуті обладнання Укртелекому на дату припинення дії Додаткової угоди та/або Договору у повній комплектації, в справному стані, з урахуванням нормального зносу, та у відповідності до вимог до Обладнання, визначених у п. 2.3 цієї Додаткової угоди».

Данні умови договору є несправедливим, вони суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки так вимога сплатити штраф покладена на споживача незалежно від причин розірвання договору і явно несправедливою. У цьому випадку договір був розірваний за ініціативою позивача через невиконання відповідачем умов договору, а саме не надання протягом тривалого часу. Крім того, п. 4.5. договору при обчислені суми штрафу за дострокове припинення договору відсилає до п. 6.4 який вказує «Розмір штрафу розраховується за формулою. З додаткової угоди невідомо яка ціна оренди обладнання Укртелекома є звичайною.

Даний пункт угоди на думку позивача є несправедливим та повинен бути визнаний незаконним як такий що суперечить, зокрема: п.2 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» яки встановлює що є несправедливим умови договору про «виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимогу у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника)» та п.5 ч.2 ст.18 вказаного закону, згідно якого несправедливими є «встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.»

Стосовно вимог п.4.8. та 7.2. щодо повернення обладнання Укртелекому власними силами і вказана вимога відповідача щодо повернення Обладнання Укртелекому є несправедливою, оскільки позивач не має фаху монтажника електричних мереж, та мереж Інтернету, мені невідомо де саме, в якому місті, як саме здійснюється приєднання моєї колишньої мережі Інтернет, до мережі Укртелекому.

Просив суд розірвати з 30.03.2015р. Додаткову угоду щодо надання обладнання на умовах оренді за акційною вартістю до договору/угоди про надання послуги доступу до мереж Інтернет за технологією ADSL між ним та Відповідачем від 11.03.2015р., визнати недійсними п.п. 4.5, 4.8, 7.2 Додаткової угоди щодо надання обладнання на умовах оренди за акційною вартістю до договору/угоди про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL між ним та Відповідачем від 11.03.2015р. та стягнути з Відповідача на користь позивача попередню оплату:152 гривні 74 копійки за «Інтернет від Укртелеком ТП «Інтернет 4».1 гривні 39 копійки «Оренда ADSL - модему, акція з 11.03 по 31.03», разом 154 гривні 13 копійки та ПДВ 20% з вказаної суми 30 гривень 82 копійки, а загалом стягнути з відповідача 184 гривні 95 копійок.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві та просить його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти задоволення позову.

В своїх письмових запереченнях посилався на те, що проаналізувавши роздруківку активних сесій ADSL доступу до мережі Інтернет абонента ОСОБА_3 у березні місяці 2015 року, які зроблені за допомогою апартно-програмного комплексу вимірювання та обліку телекомунікаційних послуг на базі BRAS Juniper Е 320, фактично у абонента був відсутній трафік (об'єм вихідних та вхідних даних з мережі Інтернет) лише 11.03.2015, саме в той день, коли з позивачем була підписана додаткова угода та переданий в користування модем. Згідно зазначеної роздруківки, позивач з 12.03.2015 по 31.03.2015 кожного дня мав активні сесії виходу в мережу Інтернет, крім того, об'єми переданої та отриманої інформації за цей період є значними та підтверджують те, що позивач вводить суд в оману, наголошуючи на тому, що в період з 12.03.2015 по 31.03.2015 не мав доступу до мережі Інтернет з вини Відповідача. Достовірність даних викладених в трафіку Позивача в спірний період підтверджується Свідоцтвом про атестацію обладнання апартно-програмного комплексу вимірювання послуг на базі BRAS Juniper Е 320 № . Щодо тверджень позивача про безпідставність нарахувань за оренду ADSL-модема, то відповідно до Додаткової угоди від 11.03.2015, абонент зобов'язаний, при розірванні або достроковому припиненні дії додаткової угоди, своїми силами і за свій рахунок повернути обладнаня Укртелекому (модем) на дату припинення дії Додаткової угоди, у повній комплектації та у справному стані. Крім того, роздруківка активних сесій виходу до мережі Інтернет абоненту ОСОБА_3 за період з 11.03.2015 по 31.03.2015 підтверджує той факт, що модем був справний і послуги йому надавалися належним чином. Враховуючи вищевикладене та вимоги Додаткової угоди (п.п. 4.8, 7.2), її дія не може бути достроково припинена без повернення Абонентом модему та підписання відповідного акту приймання-передачі. Тому, Відповідач, продовжує нараховувати Позивачу до сплати абонплату за користування Інтернетом та оренду ADSL- модему, в жодному разі не порушував вимоги чинного законодавства та Додаткової угоди 11.03.2015 року. Крім того, посилання позивача та ті обставини, що п. 4.5 договору суперечить принципу добросовісності та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є безпідставними, оскільки, як альтернативою зазначеного пункту угоди є той факт, що Укртелеком відповідно до п. 1.1 угоди на акційних умовах на 2 роки (з правом переходу права власності по закінченню цього строку) передав у користування позивачу за 1 грн. на місяць обладнання модем вартістю в 380 грн. Відповідно до тарифів Укртелекому на Додаткові послуги Абонентна плата за користування модемом (за 30 календарних днів) на стандартних умовах (не акційних) становить 21 грн. Тобто, укладаючи угоду на 2 роки на акційних умовах позивач має змогу платити за оренду модему не 504 грн. (21 грн. х 24 :.), а лише 24 грн. (1 грн. х 24 міс.), заощаджуючи при цьому 480 грн. А формула розрахунку штрафу при достроковому розірванні угоди зазначена в п. 6.4, передбачає лише сплату різниці вартості послуги оренди модему за звичайною ціною та вартості послуги оренди модему за акційною ціноюою (за 1 календарний день), яка становить 0,67 грн. помноженої на кількість календарних днів з підписання угоди до фактичної дати припинення її дії. Тобто, штраф являє собою ту плату за оренду модему, яку б позивач платив би на звичайних умовах. Тому очевидно, що позивач вибірково ходить до оцінки деяких пунктів угоди, даючи оцінку їм як такі, що суперечать принципу добросовісності. Пункт 4.5 внесений до угоди саме як гарант фінансових ризиків Укртелекому та як противага тому, що позивачу передається майже у безкоштовне користування модем.

Посилаючись на зазначене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом його особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правовідносини, що склались у зв'язку з укладенням угоди про надання послуг доступу до мережі Інтернет урегульовані Цивільним Кодексом України, Законом України "Про телекомунікації", нормами Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт інадавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998р. №15), вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачами та виробником (виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права й обов'язки сторін, суд має виходити як з норм Закону України від 12 травня 1991р. „Про захист прав споживачів", зі змінами внесеними ЗУ від 15.12.1993р. та від 30.06.1999р. (далі-Закону) і прийнятих згідно з ним нормативних актів, так і з відповідних норм Цивільного кодексу та іншого законодавства, що регулюють ті ж самі питання і не суперечать Закону.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Судом встановлено і не оспорюються сторонами, що у 2012 року між ОСОБА_5 та відповідачем, був укладений договір на надання послуг доступу до мережі Інтернет за технологією ADSL, телефонний номер НОМЕР_3, по тарифне плану 4, SID тариф dsl_4_fw, номер договору в системі № 10. При укладанні договору був переданий в оренд модем через який здійснювалось підключення комп'ютера до мереж Інтернет. Оплата за договором здійснювалася шляхом списання грошових коштів з особові рахунку НОМЕР_2 оформленого на телефон НОМЕР_3, вказані обставини підтверджені і Відповідачем у судовому засіданні, однак примірник вказаного договору не зберігся.

Як визнано сторонами, 11 березня 2015р., модем який був встановлений раніше вийшов з ладу і було надано в оренду інший модем Huawei HG 532e, а з ним розгалужувач (Splitter) 1 од., блок живлення 1 од., телефонний кабель RJ 11 2 од., Enternet кабель 1 од., інструкція з використання модему 1 од. (акт приймання передачі від 11.03.2015 року) а.с.4 зв)

11 березня 2015р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Укртелеком», в особі спеціаліста з продажу послуг ЦТП №1 в м.Запоріжжя Шрамко Ірини Володимирівни, було укладеного Додаткову угоду щодо надання обладнання на умову оренди за акційною вартістю договору/угоди про надання послуги доступу до мереж Інтернет за технологією ADSL (а.с.4)

За цією угодою було надано в оренду вище вказане обладнання на строк 24 місяця з орендною платою 0,83 гривні в місяць без урахування ПДВ.

Позивач зазначає, що 12.03.2015 року зв'язок із мережею Інтернет було перервано і до 30.03.2015 року зв'язок відновлено не було, а відтак, посилаючись на ст. ч.4. ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить розірвати договір та відшкодувати збитки, у зв'язку із наявністю у послузі істотних недоліків.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами другою, третьою та четвертою ст. 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» на яку посилається позивач, як на підставу позову, за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Що стосується мотивів позову про умови та вид договору, неналежне його виконання, суд не вбачає в цьому порушень законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України « Про захист прав спожив ачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу наявності істотних недоліків у послузі, і посилаючись на неотримання послуги доступу до мережі Інтернет з вини відповідача вказаних обставин не довів, разом із тим, як вбачається з роздруківку активних сесій ADSL доступу до мережі Інтернет абонента ОСОБА_3 в березні місяці 2015 року, які зроблені за допомогою апартно-програмного комплексу вимірювання та обліку телекомунікаційних послуг на базі BRAS Juniper Е 320, фактично у абонента був відсутній трафік (об'єм вихідних та вхідних даних з мережі Інтернет) лише 11.03.2015, саме в той день, коли з позивачем була підписана додаткова угода та переданий в користування модем. Згідно зазначеної роздруківки, позивач з 12.03.2015 по 31.03.2015 кожного дня мав активні сесії виходу в мережу Інтернет, крім того, об'єми переданої та отриманої інформації за цей період є значними та підтверджують те, що позивач мав доступ до мережі Інтернет (а.с.22-24). Достовірність даних викладених в трафіку Позивача в спірний період підтверджується Свідоцтвом про атестацію обладнання апартно-програмного комплексу вимірювання послуг на базі BRAS Juniper Е 320 № . (а.с.25).

Разом з тим, суд вважає, що позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України не доведено, що розірвання договору викликано наявністю обставин, передбачених ч.2 ст.651 ЦК України, що є обов'язковою підставою для його розірвання, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про визнання п.п.4.8. та 7.2 Додаткової угоди недійсними, то суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Статтею 203 вищевказаного Кодексу встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Норми ст. 627 ЦК України передбачають свободу договору, відповідно достатті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору визначається нормами ст. 628 ЦК України, відповідно до якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до норм ст. 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Більш того, навіть визнання окремої частини правочину недійсною не тягне за собою визнання правочину недійсним в цілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.

Підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Зі змісту оспорюваних пунктів Додаткової угоди від 11.03.2015 року, вбачається, що сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для договорів. При цьому, укладаючи договір, позивач мав усю необхідну інформацію щодо усіх умов, позивач діяв як особа, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, мав вільне волевиявлення, діяв у відповідності до внутрішньої волі і повністю погодився з його умовами як у момент підписання, так у подальшому виконуючи умови договору. Він не вважав оспорювані положення договору неправомірними, незаконними, несправедливими та такими, що порушують його права, а якщо б вважав, то міг би від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів, однак з такими умовами договору погодився та підписав його за власним бажанням та на власний ризик, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (п.2). Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.п.5 ч.3).

Посилання позивача та ті обставини, що п. 4.5 договору суперечить принципу добросовісності та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є безпідставними, оскільки, як альтернативою зазначеного пункту угоди є той факт, що Укртелеком відповідно до п. 1.1 угоди на акційних умовах на 2 роки (з правом переходу права власності по закінченню цього строку) передав у користування позивачу за 1 грн. на місяць обладнання модем вартістю в 380 грн. Відповідно до тарифів Укртелекому на Додаткові послуги Абонентна плата за користування модемом (за 30 календарних днів) на стандартних умовах (не акційних) становить 21 грн. Тобто, укладаючи угоду на 2 роки на акційних умовах позивач має змогу платити за оренду модему не 504 грн. (21 грн. х 24 :.), а лише 24 грн. (1 грн. х 24 міс.), заощаджуючи при цьому 480 грн. А формула розрахунку штрафу при достроковому розірванні угоди зазначена в п. 6.4, передбачає лише сплату різниці вартості послуги оренди модему за звичайною ціною та вартості послуги оренди модему за акційною ціноюою (за 1 календарний день), яка становить 0,67 грн. помноженої на кількість календарних днів з підписання угоди до фактичної дати припинення її дії. Тобто, штраф являє собою ту плату за оренду модему, яку б позивач платив би на звичайних умовах. Пункт 4.5 внесений до угоди саме як гарант фінансових ризиків Укртелекому та як противага тому, що позивачу передається майже у безкоштовне користування модем.

Щодо вимог про визнати недійсними п.п. 4.8, 7.2 Додаткової угоди, які передбачають обов'язок споживача в разі дострокового розірвання договору своїми силами та за власний рахунок повернути Укртелекому передане в акційне користування обладання - модем Huawey HG 532 e, то позивач зазначає, що він не має фаху монтажника електричних та мереж Інтернету та йому не відомо де саме та в якому місці здійснюється приєднання його мережі до мережі Укртелекому та які саме з'єднання там використовуються, крім того для ведення зазначених вище робіт необхідно отримати відповідну ліцензію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційна мережа - це комплекс технічних засобів телекомунікацій та споруд, призначених для маршрутизації, комутації, удавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах и кінцевим обладнанням. Кінцеве обладнання - обладнання, призначене для з'єднання з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі з метою забезпечення доступу до телекомунікаційних послуг. Пункт закінчення телекомунікаційної мережі - місце стику (з'єднання) мережі телекомунікацій та кінцевого обладнання.

Тобто, кінцевим обладнанням є модем Huawey HG 532 e, який з'єднується з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі для подальшого отримання послуг доступу до мережі Інтернет і абонент, проводячи таке підключення (відключення), жодним чином не втручається в роботу телекомунікаційної мережі, і як наслідок йому потрібні ніякі фахові знання монтажника телекомунікаційних мереж, а тим більше ліцензія.

Крім того, в комплектацію кінцевого обладнання входить інструкція з його використання, в якій розписані покрокові дії для того, щоб якісно виконати підключення (відключення) кінцевого обладнання до (від) телекомунікаційної мережі Укртелекому.

Тому, посилання позивача на Наказ Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 47 від 27.01.2009р. є безпідставним, оскільки підключення (монтаж) кінцевого обладнання не відноситься до робіт, які виконуються в межах інженерних систем зв'язку, та відповідно не потребують отримання ліцензії.

Окрім того, пункти 4.8, 7.2 Додаткової угоди не зобов'язують позивача самостійно проводити вищезазначені роботи, а лише зазначають, що ці роботи мають бути проведені за його рахунок. Ні що не забороняє позивачу залучити до виконання цих робіт за відповідну плату сторонню організацію або Укртелеком.

Враховуючи вищенаведене, підстав для визнання оспорюваних пунктів 4.5.,4.8.,7.2 Додаткової угоди несправедливими позивачем не доведено і судом не встановлено.

Узагальнюючи наведені вище положення, суд приходить до висновку про відсутність в оспорюваному договорі порушення умов в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». З врахуванням обставин справи всі ці умови договору не порушують принцип добросовісності. Відсутній істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін та відсутня шкода, що ставить їх в категорію справедливих умов. Будь-яких інших порушень чинного законодавства у сфері надання інтернет послуг в судовому засіданні не встановлено. Таким чином, суд виходить з того, що позивач у судовому засіданні не довів, що оспорені пункти договору не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України і можуть бути визнані недійсними на підставі ст. 230 ЦК України, тому позовні вимоги про визнання їх недійсним задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про телекомунікації» №1280 від 18.11.2003 року, споживачі телекомунікаційних послуг зобов»язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Враховуючи недоведеність підстав для розірвання договору та визнання його пунктів недійсними, оскільки вимоги позову про повернення оплати випливають із правовідносин щодо захисту прав споживачів та з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог, вимога про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 184,95 коп. задоволенню не підлягає.

Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовій збір» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Аналогічні приписи містяться і у ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати за подання позову компенсуються за рахунок держави, а судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача. Крім того, ПАТ «Укртелеком» в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України як, сторона, на користь якої ухвалено рішення суду, не має сплачувати у дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі вищезазначеного позову до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 57-60, 61, 88, 209, 212 -218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про захист прав споживачів, розірвання договору та визнання пунктів договору недійсним, стягнення грошових коштів, залишити без задоволення.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова