АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 649/693/15-ц
Номер провадження 22-ц/791/3127/2015 Головуючий в І інстанції Гапоненко Р.В.
Категорія Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 06.10.2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У Х В А Л И Л А:

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 06.10.2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначено, що сторони, укладаючи кредитний договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору. Таким чином, на підставі умов кредитного договору строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карки. Крім того, з моменту укладення кредитного договору 14.12.2007 року ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, зокрема відповідачка не подала письмової заяви про закриття картрахунку, що не було встановлено судом. Так, кредитна картка діяла до 31.12.2008 року, але була перевипущена позивачем та діяла до 31.12.2012 року (Додаток №2), і після спливу зазначеного строку також була перевипущена і діє до 31.12.2018 року, але відповідачка не надала доказів направлення позивачеві письмової заяви про розірвання цього договору, а тому кредитний договір діяв і позивач відповідно до умов договору здійснив перевипуск картки відповідачки, котра діє до 31.12.2018 року (Додаток №3). Таким чином, на день звернення до суду позивач мав обґрунтоване та законне право на судовий захист, що не було враховано судом, оскільки кредитний договір діє до 31.12.2018 року, а тому суд необґрунтовано вважав, що кредитний договір не діяв, а також Банк пропустив строк позовної давності звернення до суду, і відмовив у задоволенні позову. У звязку з чим, ПАТ КБ «Приватбанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_5 на користь Банку судові витрати.

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_6, у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_5 до суду не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без її участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.12.2007 року ОСОБА_5 14.12.2007 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком договір,що підтверджується підписом у заяві.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28.11.2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.12.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5, у задоволенні позову відмовлено (а.с.45-46).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13.02.2013 року у цивільній справі за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 14.12.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5,апеляційну скаргу позивача відхилено, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28.11.2013 року залишено без змін (а.с.47-48).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2014 року у цивільній справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.12.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 касаційну скаргу відхилено, а рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28.11.2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13.02.2013 року залишено без змін (а.с.49-50).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд за своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

Таким чином, суд першої інстанції, на зазначені вище норми процесуального права, а також про наявність судових рішень,які набрали законної сили та з яких вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» вже звертався до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення з останньої кредитної заборгованості у розмірі 39138,20 грн., належної уваги не звернув, а тому повторне звернення до суду з приводу між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором щодо сум, стягнутих за рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28.11.2013 рок,у підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі у зазначеній частині на підставі п.2 ч.1 ст.205,ч.1 ст.310 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту укладення договору ніхто зі сторін не заявляв про намір припинити дію договору, а тому строк дії картки та відповідно строк дії договору автоматично пролонгувався, у звязку з чим строк позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом ще не розпочався, не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові.

Відповідно до ст.ст.257,258 ЦК України встановлено, що зальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Як вбачається із Правил користування платіжною карткою (п.3.1.1,5.4) граничний строк дії картки (місяць і рік)указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (18-19).

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВСУ від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс 14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Таким чином повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадках неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 01.07.2015 року починаючи з 31.03.2008 року жодної сплати на рахунок не надходило і це свідчить про те, що позивачу було відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трирічного строку позовної давності та права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 31.03.2011 року.

З урахуванням наведеного, встановивши дійсні обставини, суд першої дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», які стосуються стягнення сум за укладеним кредитним договором, що перевищують розмір заборгованості з приводу якої вже приймалось рішення судом. Тому рішення суду першої інстанції у зазначені частині скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 06.10.2015 року, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.12.2007 року, укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_5 станом на 17.09.2013 року в розмірі 39 138,20 з яких заборгованість за кредитом 5000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 19648,29 грн.; заборгованість за комісією 12150 грн., а також штрафу у сумі 500 грн.- фіксована складова, 1839,91 грн. відсоткова складова скасувати та провадження у справі закрити.

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий А.Г.Колісниченко

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3