Справа №621/1631/15-ц
Пр. №2-н/621/168/15
УХВАЛА

15.07.2015 року м. Зміїв

Суддя Зміївського районного суду Харківської області Вельможна І.В., розглянувши заяву комунального підприємства "Зміїв - сервіс" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство "Зміїв - сервіс" звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 2466,10 грн.

Розглянувши надані матеріали, прихожу до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до пункту 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 ЦК України.

Відповідно до пункту 13 зазначеної постанови, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин.

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обовязків (ст. ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії.

Із поданих матеріалів вбачається, що сума заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення, яку заявник просить стягнути на підставі судового наказу, ґрунтується не на письмовому договорі, а на розрахунку заборгованості за комунальні послуги.

Крім того, відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Із поданих матеріалів вбачається, що сума заборгованості за надання послуг з водопостачання та водовідведення, яку заявник просить стягнути на підставі судового наказу, виникла за період з серпня 2011 року по травень 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Таким чином, з вимоги, з якою заявник звернувся до суду для видачі судового наказу, слідує спір про право, що є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя повертає заяву про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 100,101 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити комунальному підприємству "Зміїв - сервіс" у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення з ОСОБА_1.

Відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з такими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії сторонами.

Суддя: