Справа №2-1543/10
11 травня 2010 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Бабаєвій З.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,
В провадженні вказаного складу відповідного районного суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги сторона позивача вказувала, що на підставі відповідного правовстановлюючого документу, власником 17/100 ідеальної частки домоволодіння (садиби) №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, а також земельної ділянки площею 0,0203 га, що розташована за адресою: місто Одеса, вулиця Скворцова, 26/3 являється ОСОБА_3.
Однак, 29 березня 2008 року матір позивача по справі ОСОБА_3 померла, після чого відкрилась спадщина у вигляді вказаного майна, яку фактично прийняла ОСОБА_1
Позивач пояснювала, що реалізуючи свої цивільні права та законні інтереси, з метою належного оформлення спадкових прав, вона зверталась до компетентної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було в письмовій формі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з викладеним, заявникові було рекомендовано звернутись в суд для вирішення виниклого питання. Разом тим, як свідчила ОСОБА_1, відповідач по справі ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги померлої ОСОБА_3 не являється, із відповідною заявою до нотаріальної контори не звертався та спадщину не прийняв, на спадкове майно не претендує. У звязку з викладеним, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом.
У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від особи надійшла заява, за якою відповідач вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову.
На підставі ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, у звязку з тим, що позивач від позову не відмовилась, а відповідач вимоги визнав у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення сього позову в попередньому судовому засіданні.
Разом з тим, відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тобто, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній цивільній справі, врахувавши думку позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку, постановивши про викладене відповідну ухвалу.
Право власності за даним правовстановлюючим документом було належним чином зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», про що свідчить відмітка підприємства на самому примірникові документу від 22 вересня 1998 року.
Технічна характеристика садиби наводиться в Технічному паспорті, складеному повноважними особами КП «ОМБТІ та РОН» під реєстровим номером 296пр-170-3240 від 14 червня 1998 року.
Згідно документу, даний обєкт нерухомого майна характеризується як житловий будинок індивідуального житлового фонду під №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, та належна ОСОБА_3 ідеальна частка складається з сукупності приміщень, умовно виокремлених в квартиру №3, яка містить по літ.«А» житловому будинку, загальною площею 175,3кв.м., в тому числі житловою площею 103,4кв.м. та підсобною площею 71,9кв.м.: 3-1 коридор, площею 5,8кв.м.; 3-2 кухню, площею 3,2кв.м.; 3-3 житлову кімнату, площею 20,9кв.м.
Разом з тим, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №048408 від 07 жовтня 1999 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 29 червня 1999 року №165-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №2750, ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки, площею 0,0203 га, яка розташована на території міста Одеси по вулиці Скворцова, 26/3 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
Однак, 29 березня 2008 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №140597, виданим Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ міста Одеси від 30 березня 2008 року, про що установою було зроблено актовий запис №2904 від 30 березня 2008 року.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як наводить ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Так, з огляду на ст. 1258 ч.ч.1,2 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.
Як закріплене в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
З викладеного випливає, що позивач по справі являється спадкоємцем першої черги до майна ОСОБА_3, що підтверджується наданими суду документами, які зясовують родинні відносини, факт існування яких між вказаними особами у суду сумнівів не викликає.
Разом з тим, відповідно до ст. 1268 ч.ч.1,3,5 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У відповідності до листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори, отриманого на запит суду, щодо майна ОСОБА_3 була заведена спадкова справа за заявою її доньки ОСОБА_1, та було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески. Відомостей про наявність інших спадкоємців судом не встановлено.
Таким чином, приймаючи до уваги матеріали справи й документи, надані суду позивачем, факти вступу та прийняття ОСОБА_1 спадщини до майна померлої матері визнаються доведеними суду.
Згідно ст. 328 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням позовних вимог ОСОБА_1, ввесь обсяг наведених обставин свідчить про обґрунтованість вимог позивача й зумовлює наявність підстав для визнання за нею права власності на відповідне нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
При цьому, згідно ст. 182 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно п.10 Додатку 1 до п.2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на обєкти нерухомого майна являються рішення судів, третейських судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на обєкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.
Як чітко встановлює п.3.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07 лютого 2002 року, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і предявленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.
За викладених обставин, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на обєкт нерухомого майна, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстру прав власності на нерухоме майно з боку повноважних осіб КП «ОМБТІ та РОН».
Окрім того, згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
При цьому, як передбачає ст. 126 ч.ч.1,2 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.
У відповідності до п.2.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах під №174 від 02 липня 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25 липня 2003 року за №641/7962, оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. При цьому оператор (реєстратор) відображає дані державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди (суборенди) землі.
З урахуванням викладеного, задовольняючи даний позов, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, підлягає обовязковій державній реєстрації та являється підставою для внесення відповідних відомостей до державного земельного кадастру з боку повноважних осіб Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 17/100 ідеальну частку домоволодіння (садиби) під №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, яка складається з наступних приміщень по літ.«А» житловому будинку: 3-1 коридору, площею 5,8кв.м.; 3-2 кухні, площею 3,2кв.м.; 3-3 житлової кімнати, площею 20,9кв.м., яке загалом розташоване на земельній ділянці площею 1768,0кв.м. в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0203 га, яка розташована на території міста Одеси по вулиці Скворцова, 26/3 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №048408 від 07 жовтня 1999 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 29 червня 1999 року №165-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №2750 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_3.
Рішення суду в частині визнання права власності підлягає державній реєстрації.

Рішення суду являється безпосередньою підставою для державної реєстрації КП «ОМБТІ та РОН» права приватної власності на 17/100 ідеальну частку домоволодіння (садиби) під №26 по вулиці Скворцова у місті Одесі, яка складається з наступних приміщень по літ.«А» житловому будинку: 3-1 коридору, площею 5,8кв.м.; 3-2 кухні, площею 3,2кв.м.; 3-3 житлової кімнати, площею 20,9кв.м., яке загалом розташоване на земельній ділянці площею 1768,0кв.м. за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду являється безпосередньою підставою для державної реєстрації Одеською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0203 га, яка розташована на території міста Одеси по вулиці Скворцова, 26/3 за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №048408 від 07 жовтня 1999 року, виданого Одеською міською радою народних депутатів на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 29 червня 1999 року №165-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №2750 за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Головуючий: