АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спонукання до вчинення певних дій та визнання договору купівлі-продажу будівельних матеріалів недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про спонукання до вчинення певних дій та визнання договору купівлі-продажу будівельних матеріалів дійсним, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач звернувся із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 12 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу будівельних матеріалів за яким позивач мав оплатити їх вартість в сумі 248 140 грн., самостійно розібрати та вивезти, а відповідач мав забезпечити безперешкодний доступ до будівлі і вивезення будівельних матеріалів.

У день укладання договору позивач передав відповідачу 124 000 грн., проте відповідач не виконав зобов'язань за договором.

Тому, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12.11.2013 року та зобов'язати відповідача повернути позивачу 124 000 грн. сплачених за договором, стягнути із відповідача понесені судові витрати.(а.с. 1-12)

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував, звернувся із зустрічним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 15 квітня 2009 року уклав із ОСОБА_4 договір позики за яким останній мав повернути 30 000 доларів США. 22 серпня 2012 року був укладений договір за яким ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу 30 000 доларів США за договором позики передав ОСОБА_1 право на будівельні матеріали (під розборку). Вказані будівельні матеріали ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_2 про що 12 листопада 2013 року був укладений відповідний договір, та 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 за власні кошти завантажив три машини будівельних матеріалів та намагався доставити їх ОСОБА_2, проте останній повідомив про відмову від їх отримання, виконання договору і вимагав повернення грошей.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив:

- визнати дійсним договір купівлі - продажу рухомого майна з додатками до нього від 22 серпня 2012 року на загальну суму 427 470 грн., укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_4;

- визнати дійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12 листопада 2013 року на загальну суму 248 140 грн., укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2;

- зобов'язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вилученні, розборці та реалізації будівельних матеріалів згідно додатку № 1 договору купівлі-продажу від 22 серпня 2012 року на суму 427470 грн.;

- зобов'язати ОСОБА_2 виконати умови пункту 2.2 договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12 листопада 2013 року щодо остаточного розрахунку в сумі 124140 грн. в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду;

- зобов'язати ОСОБА_2 виконати умови пункту 4.1.3 договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12 листопада 2013 року щодо вивезення будівельних матеріалів в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду;

- судові витрати покласти на відповідачів.(а.с. 28-46)

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спонукання до вчинення певних дій та визнання договору купівлі-продажу будівельних матеріалів недійсним та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про спонукання до вчинення певних дій та визнання договору купівлі-продажу будівельних матеріалів дійсним відмовлено.(а.с.80, 82-86)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове по суті заявлених вимог. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені ОСОБА_1 вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні його позову. (а.с. 95-107)

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5, представник третьої особи ОСОБА_6 підтримали скаргу і просили її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази.(а.с. 127-137, 141-147)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статей 655, 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що 15 квітня 2009 року ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_4 договір позики за яким останній до 31 грудня 2009 року мав повернути ОСОБА_1 154 000 грн., що складало еквівалент 20 000 доларів США. (а.с. 30)

ОСОБА_1 надана розписка складена від імені ОСОБА_4 23 жовтня 2010 року, за змістом якої позичальник підтвердив зобов'язання в розмірі 20 000 доларів США та 10 000 доларів США компенсації.(а.с. 32)

22 серпня 2012 року у простій письмовій формі був укладений договір за п. 1.1 якого його сторони - ОСОБА_4 і ОСОБА_1 зобов'язуються належним чином оформити договір купівлі-продажу рухомого майна (будівельних матеріалів), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на умовах і в порядку, визначених цим Договором з урахуванням суми боргу Продавця відповідно до договору позики від 15.04.2009 року.(а.с. 33-36)

25 вересня 2012 року був складений Акт до договору купівлі-продажу рухомого майна, за яким ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 прийняв придбані будівельні матеріали.(а.с. 37-39)

12 листопада 2013 року у простій письмовій формі був укладений договір за п. 1.1 якого його сторони - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов'язуються належним чином оформити договір купівлі-продажу рухомого майна (будівельних матеріалів), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, та АДРЕСА_1, на умовах і в порядку, визначених цим Договором.(а.с. 4-6)

У день укладання договору позивач передав відповідачу 124 000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_1 та останнім не заперечувалось.(а.с. 7, 46)

Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції, що сторони домовлялись про нотаріальне посвідчення цих правочинів змістом останніх не підтверджено, а ЦК України не містить умов щодо обов'язкового нотаріального посвідчення укладених сторонами договорів купівлі-продажу будівельних матеріалів.

Встановивши, що договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 22 серпня 2012 року був укладений у простій письмовій формі, тобто із додержанням вимог встановлених законом, і ОСОБА_4 не заперечувався, відбулось його виконання про що свідчить Акт від 25 вересня 2012 року за яким продавець ОСОБА_4 передав, а покупець ОСОБА_1 отримав придбані будівельні матеріали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав визнання цього договору дійсним та зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вилученні, розборці та реалізації будівельних матеріалів згідно додатку № 1 договору купівлі-продажу від 22 серпня 2012 року на суму 427470 грн.

Оскільки договір від 12 листопада 2013 року був укладений у простій письмовій формі, тобто із додержанням вимог встановлених законом, і ОСОБА_2 не заперечувався, проте не відбулось його виконання ОСОБА_1, при цьому покупець ОСОБА_2 не отримав придбані будівельні матеріали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання договору від 12 листопада 2013 року дійсним та зобов'язання ОСОБА_2 виконати умови пункту 2.2 договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12 листопада 2013 року щодо остаточного розрахунку в сумі 124140 грн. в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду і виконати умови пункту 4.1.3 договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12 листопада 2013 року щодо вивезення будівельних матеріалів в місячний строк після набрання законної сили рішенням суду.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 сторони не оскаржували, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в цій частині законність оскаржуваного рішення колегія суддів не перевіряла.

При цьому, колегія суддів виходила з того, що відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/631/2015

Унікальний номер 752/6557/14-ц

Головуючий у першій інстанції - ШевченкоТ.М.

Доповідач Левенець Б.Б.