Дата документу 07.10.2015 Справа № 554/7960/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я Справа № 554/7960/15-ц

Іменем України Провадження № 2/554/2704/2015

( заочне )

7 жовтня 2015 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави, у складі судді Шевської О.І., при секретарі Коробковій О.О. розглянувши у приміщенні суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» прохаючи суд стягнути з останнього на його користь заборгованість за строковим договором банківського вкладу № 331832/290885/3-15 та № 331832/290895/3-15 від 14.01.2015 року в сумі 33595,87 грн., суму судового збору в сумі 498,10 грн., пеню в сумі 392,10 грн., втрати від інфляції в національній валюті в сумі 10851,46 грн., понесені збитки в сумі 127,30 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн., упущену вигоду в сумі 1449,68 грн. та суму трьох відсотків річних в розмірі 392,10 грн.

Позивач в судове засідання не з»явився подавши до суду заяву про слухання справи без його участі, вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач належним чином, шляхом направлення судової повістки з рекомендованим поштовим повідомленням, викликався до суду, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явився, письмових заяв чи клопотань не надав, про причини своєї неявки вдруге не повідомив ( а. с. 28, 33). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. З цих підстав суд, спираючись на норми ч. 3 ст. 36, ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу без цих учасників процесу, у заочному порядку, та ухвалив рішення.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що 14.01.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ Банк «Фінаси та Кредит» було укладено договори про банківські строкові депозитні вклади в національній валюті № 331832/290895/3-15 та № 331832/290885/3-15 строком на 3 місяці кожний ( згідно п. 1 Договору) з 14.01.2015 року по 14.04.2015 рік без капіталізації відсотків із виплатою 23% річних у день закінчення строку ( п. п.2,3 ) без поповнення вкладу.

Згідно з договором-заявкою № 331832/290895/3-15 позивач передав банку 22065,56 грн., згідно з договором-заявкою № 331832/290885/3-15 - 11530,31 грн., всього на загальну суму 33595,87 грн.

Виписками з особового рахунку ОСОБА_1 за 14.01.15 р. підтверджується, що позивачем поповнено вклад шляхом внесення до установи Банку 22 065,56 грн. та 11530,31 грн. ( а. с. 5-6).

Згідно з п. 3 договору, повернення сум вкладів клієнту здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п. 1 діючих договорів-заяв, тобто 14.04.2015 року.

Пунктом 5 договору передбачено, що вкладник має право вимагати дострокового повернення сум вкладів протягом строку, визначеного п. 1 договору.

26.01.2015 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про дострокове припинення дії договорів та повернення суми депозитних вкладів і нарахованих відсотків з розрахунку 1% річних (п. 5 договору ) на що банком було відмовлено. Позивач неодноразово звертався до банку з заявами про повернення грошових коштів, однак банк не повертав належні позивачеві грошові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умовами договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним.

Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності.

Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу.

Сума депозитного вкладу, яка на момент розгляду справи не повернута позивачу, як встановлено судом, складає 33595,87 грн. Отже, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 неповернутого депозитного вкладу у вищезазначеному розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, в силу ст.360-7 ЦПК України обов'язковою для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з таким рішенням Верховного Суду України, у постанові від 29 травня 2013 року (справа № 6-39цс13), відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України,проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судами встановлено, що позивачі звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів кожний, чим засвідчили свої наміри припинити дію договорів. У звязку з цим банк був зобовязаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів, проте повернув кошти позивачам пізніше, чим порушив свої грошові зобовязання. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Згідно із законом при проценти річних від простроченної суми боргу 11530,31 грн. за договором-заявкою № 331832/290885/3-15 за період з моменту закінчення дії договору 14.04.2015 року до дня подання позову 18.06.2015 року (66 діб) становить:

11530,31 грн. х 3% :365 календарних днів у році 66 діб = 62,55 грн.

Згідно з законом три проценти річних від простроченої суми боргу за договором-заявкою № 331832/290895/3-15 за період з моменту закінчення дії договору 14.04.2015 року до дня подання позову 18.06.2015 року (66 діб) становить 22065,56 х 3% : 365 календарних днів у році х 66 діб + 119,70 грн. При кількості прострочених днів з 27.01.2015 року до 18.06.2015 року 142 доби:

22065,56 грн. х 3% : 365 х 142 доби = 257,53 грн.;

11530,31 грн. х 3 % : 365 х 142 = 134,57 грн.

Загальна сума 3 % річних становить 392,10 грн.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Дана норма кореспондує з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, стягнення пені умовами депозитного договору не передбачено, а тому, на думку суду, правові підстави для стягнення з Банку пені відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд виходив з наступного.

Між сторонами існують договірні правовідносини, в той час як норми глави 82 ЦК України регулюють відшкодування моральної шкоди у позадоговірних зобовязаннях. У Договорі можливість відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням сторонами його умов не передбачена.

Позивачем не доведено як факту завдання йому моральної шкоди, так і прямого причинного звязку між діями відповідача, повязаними з порушенням умов договору, та можливими негативними наслідками для позивача, а тому суд прийшов до висновку, що заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди у позадоговірних відносинах, в суді не доведена. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3000 грн. слід відмовити.

Згідно ст . 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат пов»язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов»язані з явкою до суду, витрати пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов»язані з проведенням огляду доказів та місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Позивач просить стягнути витрати, які були понесені ним на поштові відправлення, друк та користування міським транспортом на загальну суму 127,30 грн., враховуючи вищевикладене, суд вважає за розумне відмовити в цій частині позовних вимог, так як вказані витрати понесені позивачем не відносяться до судових витрат.

В задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди в сумі 1449,68 грн. з відповідача на користь позивача та втрат від інфляції в національній валюті в сумі 10851 грн , суд вважає такими, що не підлягають задоволенню в зв»язку з їх недоведеністю.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст.ст.1, 8, 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.526,625, 1058, 1060, 1061 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 -12, кв. 115 - 33595,87 грн. депозитного вкладу за договорами № 331832/290885/3-15 та № 331832/290895/3-15 від 14.01.2015 року, три відсотка процентів річних в сумі 392,10 грн. та 498,10 грн. судового збору, а всього на загальну суму 34 486,07 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, або протягом 10 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуто Октябрським районним судом м. Полтави за заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів зо дня отримання нею копії рішення.

Суддя О.І. Шевська