Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2870/14-ц
провадження 2/369/2913/15
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень ради, державних актів на право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,0255га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по вул. Зелена, 91 в м. Боярка на підставі державного акту отриманого ще в 1998 року. За рішенням ради їй надано дозвіл на зміну цільового призначення цієї земельної ділянки. Лише нещодавно їй стало відомо, що її земельну ділянку за рішенням ради було передано відповідачці ОСОБА_2, яка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0464га, до складу якої увійшла і спірна земельна ділянка. Тобто рішенням ради порушено її право на земельну ділянку. У подальшому отриманий державний акт також суперечить чинному законодавству.

Просила суд визнати протиправним рішення Боярської міської ради №24/1253 від 06 вересня 2012 року, №16/863 від 20 січня 2012 року, №18/944 від 06 квітня 2012 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0464 га в м. Боярка по вул. Комсомольська, 30а ОСОБА_2; визнати недійсним державний акт на право власності на землю серія ЯМ №491345 від 05 жовтня 2012 року на земельну ділянку по вул. Комсомольській, 30а в м. Боярка києво-Святошинського району київської області, кадастровий номер :01:010:5007; судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання ОСОБА_3 не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не находило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

При розгляді справи судом встановлено, що 08 вересня 1998 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельні ділянку по вул. Зелена, 91 в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області.

рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №30/1433 від 15 липня 2008 року надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення частини власної земельної ділянки площею 0,0255га із земель для ведення особистого селянського господарства на будівництво та обслуговування житлового будинку, яка розташована в м.Боярка, вул. Зелена, 91 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку за №2431 від 08 вересня 1998 року.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, в редакції чинної на час звернення ОСОБА_4, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За ч.1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

За ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №16/863 від 20 січня 2012 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в м. Боярка, вул. Комсомольська, 30а.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №18/944 від 06 квітня 2012 року затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки згідно фактичного користування площею 464 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в м. Боярка, вул. Комсомольська, 30а ОСОБА_2 та внесено зміні в рішення №18/863 від 20 січня 2012 року щодо площі земельної ділянки.

Рішенням Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №24/1253 від 06 вересня 2012 року затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 464 кв.м у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в м.Боярка, вул. Комсомольська, 30а.

05 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0464га по вул. Комсомольська, 30а в м. Боярка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:010:5007.

16 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0464га по вул. Комсомольська, 30а в м. Боярка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:010:5007.

При розгляді справи судом відповідно до ст. 10 ЦПК України розяснено право сторін на заявлення клопотань про витребування доказів на підтвердження вимог або заперечень, право на призначення експертизи. За клопотанням представника позивача судом призначено земельну експертиза для вирішення питання чи є накладання спірних земельних ділянок, але справа повернута без виконання через неоплату експертизи, незабезпечення прибуття експерта та надання доступу до обєкту дослідження.

Пунктом 2.6. «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року передбачено, що кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема, межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів, поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці, межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.9 «Інструкції заповнення державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

При розгляді справи позивачем не надано суду доказів, що оспорюваними рішеннями ради передано у власність відповідача і земельну ділянку позивача, спірний державний акт на право власності на земельну ділянку виготовлений із суттєвими помилками у зазначенні меж земельних ділянок, те, що конфігурація земельної ділянки в державному акті на право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не відповідає фактичній конфігурації зазначеної земельної ділянки в натурі та накладається на земельну ділянку позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 38, 39, 152, 155, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 15, 16, 377 ЦК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04 травня 1999 року із змінами затвердженими Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 144 від 23 серпня 2001 року, ст.ст. ст.ст.3,6,15,118-120 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішень ради, державних актів на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич