У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час проживання однією сім'єю, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 3 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в період з січня 2004 року до квітня 2013 року вона проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. За цей час за спільні кошти вони набули майно: нежитлову будівлю - гараж на 20 автомашин та нежитлову будівлю - гараж на 2 та 1автомашини, що знаходяться по АДРЕСА_1 автомобіль УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1. Після припинення стосунків вони не можуть досягти згоди щодо поділу зазначеного майна.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила суд: встановити факт проживання її та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2001 року до 1 квітня 2013 року; набуте ними за час проживання однією сім'єю майно визнати спільною власністю; поділити його у рівних частках та визнати за нею право власності на 1/2 частку гаражу на 20 автомашин, 1/2 частку гаражу на 2 та 1автомашини, 1/2 частку автомобіля УАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 3 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2001 року до 31 січня 2005 року та з 1 серпня 2006 року до 17 травня 2012 року. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині встановлення юридичного факту скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті - рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довела факт проживання її з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу, однак не надала суду доказів на підтвердження того, що спірне майно набуто за рахунок спільної праці сторін та за їх спільні грошові кошти.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду в частині встановлення юридичного факту, відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог та залишаючи у решті рішення суду без змін, виходив із того, що при вирішенні спору про цивільне право, юридичні факти встановлюються при дослідженні обставин заявленого позову в мотивувальній частині без зазначення в резолютивній частині рішення. Крім того, ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів спільного проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та те, що вона брала участь у набутті спірного майна, внаслідок спільної праці сторін та трудової участі й за спільні грошові кошти.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1 січня 2001 року до 31 січня 2005 року та з 1 серпня 2006 року до 11 грудня 2011 року. Мають спільну дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 липня 2014 року ОСОБА_4 є власником наступного майна: нежитлова будівля - гараж на 20 автомашин, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2012 року, зареєстрованого 26 листопада 2012року; нежитлова будівля - гараж на 2 автомашини та 1 автомашину, що розташований по АДРЕСА_1 на підставісвідоцтва про право власності від 26 січня 2005 року, зареєстрованого 7 лютого 2005 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відповідач є власником легкового автомобіля марки УАЗ модель 31512, державний номерний знак НОМЕР_1, дата реєстрації 24 січня 2013 року.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Проте апеляційний суд не врахував пояснень ОСОБА_4 стосовно того, що він визнав позов в частині проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується технічною фіксацією судового процесу та зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, набутого за час проживання однією сім'єю.

Згідно з вимогами ЦПК України такі позовні вимоги розглядаються у позовному провадженні, тому вимога про встановлення факту не потребує розгляду в порядку окремого провадження. При цьому зазначена вимога розглядається саме в позовному провадженні оскільки існує спір про право і має бути зазначено в резолютивній частині рішення суду: про задоволення, якщо з цього факту встановлюються, змінюються або припиняються правовідносини сторін або про відмову, якщо інші правовідносини не доведено.

Отже, висновок апеляційного суду щодо встановленняюридичного факту при дослідженні обставин заявленого позову в мотивувальній частині без зазначення в резолютивній частині рішення є помилковими.

Таким чином, апеляційний суду порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 316 ЦПК України назазначені положення закону уваги не звернув,докази позивача щодо факту спільного проживання з відповідачем взагалі не досліджував, зазначивши загальну фразу про не доведення позовних вимог, не встановив фактичних обставин справи, не врахував положення ст. 74 СК України щодо поділу майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, які поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданупредставником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик