Справа № 144/659/15-ц Провадження № 22-ц/772/2351/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Панасюка О.С., Стадника І.М.,

При секретарі: Пантелеймоновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вище вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач в 2001 році працював слюсарем, та за сумісництвом газоелектрозварювальником, в ВАТ «Соболівський цукровий завод». 31 серпня 2001 року під час виконання трудових обовязків з позивачем стався нещасний випадок. Вінницька міжрайонна травматологічна МСЕК 03 грудня 2001 року вперше встановила позивачу 100% втрати працездатності та першу групу інвалідності, а 01 грудня 2005 року МСЕК встановила втрату працездатності 100% та першу групу інвалідності безтерміново. Внаслідок вказаних обставин позивач терпить нестерпні моральні страждання, в звязку з чим просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, завдану травмою, що отримана на виробництві, в сумі 243600 грн., що складає 200 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області на користь ОСОБА_2, кошти в розмірі 150000 грн.(сто пятдесят тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві.

Не погоджуючись з рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області звернулося до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року вищевказаним вимогам Закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач з 21 травня 2001 року відповідно до розпорядження № 19-20 від 21 травня 2001 року був затверджений у штаті слюсарем по сумісництву електрозварювальником-газорізчиком в ВАТ «Соболівський цукровий завод», що підтверджується копією трудової книжки БТ-1 № 4718115, виданої 24 жовтня 1983 року на імя ОСОБА_2А.(а.с. 5).

Актом № 1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, затвердженим 09 вересня 2001 року внутрішнім керуючим Соболівським цукровим заводом, підтверджено, що з ОСОБА_2 31 серпня 2001 року стався нещасний випадок на виробництві.

Згідно вказаного акту позивач на момент нещасного випадку мав двохмісячний стаж трудової діяльності за професією, під час виконання якої стався нещасний випадок, при загальному стажі 11 років, причинами нещасного випадку є порушення вимог п.5.3.1 «Типового положення про навчання, інструктаж і перевірку знань працівників з питань охорони праці» від 12.05.1999 р. №95/504, порушенняст..20 Закону України «Про охорону праці» абзац 2.4, порушення п.2.1 Типового положення про службу охорони праці» про створення служби ОП(а.с.6-9).

Як вбачається із довідки МСЕК № 015382 від 03 грудня 2001 року ОСОБА_2 встановлено 100% втрати професійної працездатності та встановлено першу групу інвалідності(а.с.10).

Відповідно довідки Вінницького обласного центру МСЕК №005209 від 01 грудня 2005 року позивачу визначено сто відсотків втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом безтерміново(а.с.12).

Вказаними доказами підтверджено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки, ним внаслідок нещасного випадку на виробництві повністю втрачено можливість до повноцінного життя. Так, він є інвалідом першої групи, не може працювати внаслідок 100% втрати працездатності, не може себе самостійно обійти у побуті, потребує постійної сторонньої допомоги.

Підпунктом «е» п. 1 частини 1 статті Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону від 22.02.2001 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 вказаного Закону (в редакції Закону від 22.02.2001 року) за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) вирішено, що положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності треба розуміти як визначення порядку, процедури та розмірів відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в окремому випадку лише у разі відсутності втрати потерпілим професійної працездатності. Зазначене положення не виключає обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права застрахованих на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1, 5, 6, 13, 21 та частини третьої статті 28 цього Закону всім потерпілим, у тому числі в разі тимчасової, стійкої часткової чи повної втрати професійної працездатності.

Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо.

Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання грошової суми за моральну шкоду від Фонду соціального страхування від нещасних випадків залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

Встановлення Законом обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (стаття 3 Закону N 1105-XIV).

За таких обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відшкодування Фондом лише моральної шкоди заподіяної умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності.

Крім цього, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №717-16 від 23 лютого 2007 року було виключено положення Закону України №1105-ХІV (ст.ст. 1, 21, 28, 34, на підставі яких заявлено позов), а також те, що абз. 3 п. 3 Прикінцевих Положень Закону України № 1105-ХІV встановлено, що з 01 січня 2008 року виплата Фондом моральної шкоди припиняється незалежно від часу настання страхового випадку, виходячи з наступного

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують, або скасовують відповідальність особи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на підставі відповідних аналізів судової практики, здійснених апеляційними судами, та правових позицій Фонду соцстраху, у звязку із зверненням директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України проаналізовано судову практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя.

У вказаному аналізі судової практики зазначено, що при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суди правильно виходили із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК).

Таким чином, у разі коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху, незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Така правова позиція узгоджується із судовими рішеннями Верховного Суду України, які є обовязковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України. Так, за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки, в силу п. 3 ч. 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував, що позивач в працездатному віці зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, ушкодження його здоровя мають не відновлювальний характер, а його життя докорінно змінилось. Позивач не може себе самостійно обійти, ушкодження його здоровя не дають йому змоги вести повноцінне життя, він терпить постійний душевний та фізичний біль. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Суд першої інстанції повно та обєктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Гайсинському районі Вінницької області відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_3

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський