Справа № 577/1583/15-ц
Провадження № 6/577/84/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді Разумової І.Є.,

при секретарі Цукановій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотопі справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним поданням, погодженим з начальником цього відділу ДВС, в якому просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорта до сплати боргу за виконавчим листом № 2-1947, виданим 10 жовтня 2007 року Конотопським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак станом на 1 березня 2015 року боржник має заборгованість за аліментами в сумі 29249,14 грн. ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна не має.

В судовому засіданні представник відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 подання підтримав, просить його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення представника відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції від 23 жовтня 2007 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1947, виданого 28 вересня 2007 року Конотопським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку.

Згідно розрахунку станом на 1 березня 2015 року ОСОБА_2 має заборгованість за аліментами в розмірі 29249,14 грн.

Відповідно до ч.1, 4 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні такого права лише у випадках, встановлених законом.

Ч. 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в ч. 1 цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Положення ст.377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до положення ч. 2 статті 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за поданням державного виконавця за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце тільки у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державний виконавець у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника не навів фактів ухилення боржника від виконання зобов»язань за виконавчим документом, вказавши лише на існування заборгованості по сплаті аліментів.

В судовому засіданні державний виконавець відділу ДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 також не надав доказів, яким чином боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань, пославшись на те ж саме, що вказано в поданні.

Саме по собі посилання на заборгованість за виконавчими документами за відсутності відповідних доказів не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов'язання. Державним виконавцем також не надано доказів, про те, що ОСОБА_2 перешкоджав державному виконавцю вчиняти дії, пов»язані з виконанням судового рішення, чи будь-яким іншим чином ухилявся від виконання рішення суду, що він взагалі має намір виїхати за межі України, про що немає даних у виконавчому провадженні. Державний виконавець взагалі жодного разу не спілкувався з ОСОБА_2, не бачив його, не відбирав пояснення, не вирішувалось питання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Немає даних про те, де останній проживає, при цьому його розшук не оголошувався. Про такі обставини пояснив в судовому засіданні сам державний виконавець. До речі, навіть повідомлення про направлення до суду подання про встановлення тимчасового обмеження було направлено боржникові за адресою, за якою він не проживає.

Також державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч.1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів або всі заходи виявилися безрезультатними.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання постанови в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та ст.11 Закону України Про виконавче провадження, тому підстав для встановлення щодо боржника такого обмеження немає.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.11, 31, 52, 68 Закону України Про виконавче провадження, ст.ст.1, 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.10,377-1 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_5