Єдиний унікальний номер 2361265/15-ц Номер провадження 22-ц/775/427/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - Канурної О.Д.,

суддів - Маширо О.П., Жарової Ю.І.

при секретарі - Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 липня 2015 року позовні вимоги обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання, задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 солідарно на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» (р/р 7050 Донецьке РУ «ПриватБанку» м. Донецьк, МФО 335496, ) заборгованість в сумі 5800,15 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» (р/р 7050 Донецьке РУ «ПриватБанку» м. Донецьк, МФО 335496, ) суму судового збору 121,80 грн. з кожного.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не повно з'ясував обставини, які мають значення для справи; надана невірна оцінка доказів; рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 липня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача - Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» не з'явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Судом першої інстанції встановлено, що обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є юридичною особою.

Згідно п. 4.1. Статуту обласного комунального підприємства «Донецьктелокомуненерго» метою діяльності підприємства є виробництво та постачання теплової енергії споживачам.

До складу підприємства згідно з п. 3.1.1. Статуту входять у вигляді структурних підрозділів теплопостачальні виробничі одиниці, серед яких і «Краснолиманська тепломережа», яка надає послуги з теплопостачання споживачам м. Красний Лиман Донецької області.

Згідно з договором довічного утримання від 20 листопада 2000 року, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «Краснолиманська служба єдиного замовника» за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За адресою: АДРЕСА_1. у ВО ОКП «Донецьктеплокомуненерго» «Краснолиманська тепломережа» відкритий особовий рахунок на ім'я відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_3.

За період з 01 лютого 2012 року по 01 квітня 2015 року відповідачам надавалася теплова енергія на обігрів квартири, оплату за яку вони не здійснювали, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 5800,15 грн. З приводу неотримання послуги, або неякісного її отримання відповідачі до позивача не зверталися.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами комунальної послуги, що її надає ОКП «Донецьктеплокомуненерго», оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальної послуги опалення приміщень квартири, однак відповідачі по справі не сплачують вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк, та в повному обсязі.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що між ним та позивачем не укладений письмовий договір і тому він не зобов'язаний сплачувати послугу, є необґрунтованими, оскільки відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженому в установленому порядку.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що бажання ВО «Краснолиманська тепломережа», не будучи виконавцем послуги отримувати оплату від кінцевого споживача на свій особовий рахунок неправомірно і кінцевого споживача ні до чого не зобов'язує, є необгрунтованими, оскільки відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

У відповідності до рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради № 20 від 25.01.2006 року Державне комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» визначена виконавцем послуг по утриманню житла, централізованого тепло-, водопостачання і водовідведення. Рішенням Краснолиманської міської ради № 6/16-1550 від 13.07.2012 року назву «Краснолиманська житлово-експлуатаційна контора» змінена на «Краснолиманську службу єдиного замовника».

Як вбачається із пункту 1.1 Договору № 2, укладеному між Теплопостачальним підприємством ОКП «Донецьктеплокомуненерго» виробнича одиниця «Краснолиманська тепломережа» (Виробник) та Державним комунальним підприємством «Житлово-комунальна контора», в подальшому її правонаступник «Краснолиманська служба єдиного замовника» (Виконавець), виробник бере на себе зобов'язання постачати Виконавцю теплову енергію в гарячій воді для забезпечення населення з послуг опалення та гарячого водопостачання відповідно до діючих норм до точки балансового та експлуатаційного розподілу, а Виконавець зобов'язується забезпечити розподіл та регулювання подачі теплової енергії (опалення та гаряче водопостачання) відповідно до діючих норм у середині будинків, здійснювати утримання та технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Відповідно до пункту 6.3 вищевказаного Договору, за надані послуги Споживач сплачує вартість отриманих послуг з опалення та гарячого водопостачання на розрахунковий рахунок Виробника, який вказано у договорі між Виконавцем та Споживачем. Отримані кошти є доходами Виробника.

Згідно з пунктом 6.4 вищевказаного Договору, Виробник самостійно веде облік оплати за поставлену теплову енергію, заборгованості Споживачів, облік пільг і надання субсидій для населення; самостійно виконує стягнення заборгованості, у тому числі і у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки частиною 2 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 26.02.2015 року звертався до Краснолиманського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за теплопостачання та гаряче водопостачання з ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а.с. 12). Ухвалою Краснолиманського міського суду від 31.03.2015 року судовий наказ скасовано. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 Висновок суду першої інстанції про те, що сума заборгованості за вказаний період охоплюється трирічним строком позовної давності та підлягає стягненню, є законним і обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд необґрунтовано притягнув в якості відповідача ОСОБА_2 є необґрунтованими, оскільки частиною 1 статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини 3 вищевказаної статті, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, ухвалив обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 липня 2015 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Судді