Справа №592/8209/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Чернобай О. І.
Номер провадження 22-ц/788/101/15 Суддя-доповідач - Білецький О. М.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Бойка В. Б. , Гагіна М. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 листопада 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічними позовами ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

30 липня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом.

Посилаючись на невиконання позичальником ОСОБА_3 умов укладеного з банком кредитного договору від 08 листопада 2010 року, просив стягнути з даного відповідача 10376 грн. 90 коп. заборгованості станом на 30 червня 2014 року.

06 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати недійсним вказаний кредитний договір з підстав не досягнення згоди щодо істотних умов та порушення її прав споживача через включення до договору несправедливих умов (а.с.110-113).

11 листопада 2014 року ОСОБА_5 також звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним даного кредитного договору, мотивуючи вимоги тим, що згоди на його укладення він, як чоловік відповідачки, не надавав (а.с.114-116).

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 листопада 2010 року у розмірі 10376 грн. 90 коп., з яких: 7270 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитом; 1786 грн. 29 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 350 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 470 грн. 33 коп. - штраф процентна складова, а також стягнуто 243 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні обох зустрічних позовів відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 посилаючись на неповноту з'ясування обставин, невідповідність висновків фактичним обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову банку та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3

Вказує, що сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, що є порушенням прав даного споживача, а оспорювані нею положення договору суперечать діючому законодавству, і є несправедливими.

В іншій апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, невідповідність висновків фактичним обставинам та порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_3 та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5

Вважає, що спірний кредитний договір виходить за межі дрібного побутового правочину, а тому за вимогами чоловіка позичальниці, повинен бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_5, згоди на його укладення дружиною не давав.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 і заперечення представника банку, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що обидві апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом, ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 07 жовтня 1995 року (а.с.64, 96, 118).

08 листопада 2010 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір шляхом заповнення клієнтом та підписання Анкети-Заяви, Заявки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», із встановленням кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 7000 грн., за умовами щомісячної сплати за користування кредитом - 2,5% на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня (1) - 2,5% / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз у місяць, при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 і більше днів на суму від 50 грн. і більше; штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії. Сторони визначили, що погашення заборгованості здійснюється до 25 числа місяця, що слідує за звітним (а.с.13-14, 15).

Порядок повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди і комісії також зазначені у вказаній Заяві, яка разом із Пам'яткою клієнта та Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг та з якими позичальник ознайомилася і погодилася, що підтвердила своїм підписом.

Відповідно до п.1.1.2.5 даних Умов клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати косію на умовах, передбачених цим Договором (а.с.23).

Пунктом 1.1.7.41 Умов встановлено, що цей Договір діє без обмеження строку (а.с.43).

Згідно з п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 цих Умов клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банка, і він надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт (а.с.49).

Позичальник належним чином не виконувала взяті на себе за договором зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 30 червня 2014 року становить 10376 грн. 90 коп. Із них: 7270 грн. 28 коп. - заборгованість за кредитом; 1786 грн. 29 коп. - заборгованість за процентами; 369 грн. 68 коп. - несплачені проценти на поточну заборгованість; 1416 грн. 61 коп. - несплачені проценти на прострочену заборгованість; 100 грн. - нарахована комісія; 250 грн. - прострочена комісія; 970 грн. - заборгованість по штрафам (а.с.7-12).

Правильно і з достатньою повнотою встановивши такі факти, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що в порушення умов кредитного договору та вимог ст.ст.526, 527, 530, 536, 629, 1046-1048, ч.1 ст.1054, ст.1055 ЦК України ОСОБА_3 допустила прострочену заборгованість по сплаті кредиту, відсотків та нарахованої неустойки, тому на законних визначених ст.ст.549-551, 1049, 1050, 1052 ЦК України підставах стягнув з позичальника на користь банку заборгованість станом на 30 червня 2014 року за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитними коштами, а також комісію та штрафи.

Механізм і правильність вказаних розрахунків не оспорюються.

Обґрунтованою є і відмова суду у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення прав споживача через включення до договору несправедливих умов, оскільки позичальник отримала від банку повну інформацію про умови кредитування зокрема попередньо ознайомившись з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, та з ними погодилась, підписавши цей договір, що свідчить про згоду сторін щодо всіх істотних умов договору відповідно до ч.1 ст.626, ст.628, ч.1 ст.638 ЦК України.

Не суперечать чинному законодавству та не є несправедливими у розумінні ч.3,4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови кредитного договору, з якими погодилась даний позичальник, про право банку у випадку виникнення заборгованості вилучати майно позичальника достатнє для погашення заборгованості (п.1.1.2.14), проводити зміну тарифів та інших умов з обслуговування рахунку (п.1.1.3.2.3.), надавати інформацію про клієнта третім особам (п.1.1.3.2.15), щомісячно в односторонньому порядку у випадках, не заборонених діючим законодавством України вносити зміни в Умови і Правила надання банківських послуг (1.1.6.1.), встановлювати та змінювати кредитний ліміт (2.1.1.2.3., 2.1.1.12.4.); щодо розгляду усіх спорів по даному договору або пов'язаних з ним, у порядку визначеному прикінцевими положеннями даних Умов і Правил (2.1.1.7.5.); сплати позичальником штрафу у випадку невиконання або неналежного виконання ним зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом (2.1.1.12.6.2.).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 суд першої інстанції також правильно вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним укладеного між банком та його дружиною кредитного договору з мотивів не надання ним згоди на вчинення цього правочину.

Так, згідно з ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового правочину.

Частиною 1 ст.31 ЦК України визначено, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Положеннями ч.3 ст.65 СК України визначено, що згода другого із подружжя має бути подана письмово для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна.

Як вбачається укладений ОСОБА_3 договір не посвідчувався нотаріально та державній реєстрації не підлягає, а тому згода її чоловіка не вимагалася.

До того ж, кредитний договір не є правочином щодо розпорядження спільним майном подружжя, а тому вказані норми до цих правовідносин не застосовуються.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду також не спростовують.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307. ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -