У х в а л а

3 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 6 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2015 року, клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 6 липня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

4 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 6 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини п'ятої статті 11, пункту 5 частини третьої, частин п'ятої та сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На обґрунтування підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року, 24 квітня і 19 червня 2013 року, 28 травня, 20 серпня і 10 грудня 2014 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Водночас заявниця порушує питання про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на стан здоров'я, скрутне матеріальне становище і необхідність утримувати малолітню дитину.

Обговоривши вказане клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки наведені заявницею причини неможливості сплати суми судового збору є поважними.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 серпня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про те, що вимоги кредитного договору, укладеного сторонами, відповідають загальним вимогам, встановленим статтею 536 ЦК України, при його укладенні сторони досягли згоди щодо всіх істотних його умов, споживачеві була надана відповідна інформація про умови кредитного договору, оспорюваний договір був укладений позивачкою саме на викладених у ньому умовах, які не викликали у неї заперечень, про що свідчить її підпис у цьому договорі, а отже, й відсутні правові підстави для задоволення заявлених вимог щодо визнання недійсним зазначеного пункту кредитного договору.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 22 лютого 2012 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором і простроченої заборгованості за процентами та направляючи справу на новий судовий розгляд в частині стягнення пені, вважав передчасними висновки судів щодо безпідставності зустрічних вимог про визнання недійсним пункту кредитного договору та щодо обґрунтованості вимог банку про стягнення пені, оскільки визначений в договорі розмір пені, який в перерахунку становить 73% річних, суперечить вимогам положень Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору;

- в ухвалі від 24 квітня 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що встановлення банком підвищеної процентної ставки на рівні 72% річних призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, що призводить до порушення прав позивача як споживача;

- в ухвалі від 19 червня 2013 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що умови договору щодо сплати пені у розмірі, який в перерахунку становить 73% річних, є несправедливими;

- в ухвалі від 28 травня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким, зокрема, визнано недійсним пункт кредитного договору щодо підвищеної процентної ставки в розмірі 29% за користування кредитом понад установлений строк, погодився з його висновком про те, що вказаний пункт договору містить умову сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в разі невиконання ним зобов'язань за договором;

- в ухвалі від 20 серпня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність підстав для визнання недійсним пункту кредитного договору, яким у випадку порушення виконання зобов'язання за кредитним договором процентна ставка встановлюється в розмірі 138,7% та 208,5% відповідно, оскільки вказана умова встановлює непропорційно велику суму компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором;

- в ухвалі від 10 грудня 2014 року касаційний суд, передаючи справу на новий судовий розгляд, дійшов висновку, що передбачена в договорі в разі прострочення строків або суми повернення кредиту чи процентів пеня в перерахунку становить 365% річних, що не відповідає вимогам справедливості.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 82, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення її від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання заяви про перегляд судових рішень.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 8 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 6 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

В.М. Сімоненко