Номер провадження: 22-ц/785/1975/15
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Виноградової Л.Є.

суддів Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_3 до Одеського міського голови, Комунального підприємства "Міський інформаційно - аналітичний центр" про скасування розпорядження Одеського міського голови про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що з квітня 2005 року він перебував на посаді директора комунального підприємства "Міський інформаційно-аналітичний центр", але 27 вересня 2013 року коли він знаходився на лікарняному Одеським міським головою винесено розпорядження про звільнення його з посади, в зв'язку з закінченням строку дії контракту. Вважає, що дії відповідача щодо його звільнення є незаконними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, оскільки у встановлений контрактом та діючим законодавством термін, який відводиться на оформлення продовження контракту з керівником чи припинення трудових відносин, його не було письмово проінформовано про відмову у продовженні контракту чи наявність у роботодавця намірів та вагомих підстав для припинення контракту. Не було проведення конкурсу на обрання цієї посади, що унеможливило його подальше працевлаштування. Після звільнення йому не було видано належним чином оформлену трудову книжку та копію розпорядження про звільнення та не сплачені кошти, а на час звільнення він перебував на лікарняному.

ОСОБА_3 зазначав, що в порушення ч. 4 ст. 235 Кодексу законів про працю України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 трудова книжка була йому видана лише 10.06.2014 р. після отримання ним 24.04.2014 р. поштового повідомлення.

Розрахунок сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно провести з 27.09.2013 р. по 10.06.2014 р. Крім того, у довідці про середню заробітну плату від 12.06.2014 р. № 133 не вірно розрахована середньоденна заробітна плата у стовбці 5 довідки безпідставно не нарахована надбавка за липень 2013 року у розмірі 975 грн. З урахуванням надбавки за липень 2013 р. середньоденна заробітна плата становить 247,36 грн. За період часу з 27.09.2013 р. день звільнення по 10.06.2014 р. день видачі трудової книжки, минуло 173 робочих днів, становить 42793,28 гривень. Контрактом було передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі середньомісячного заробітку, однак за останні вісім років, він лише у 2012 році був у відпустці та отримав матеріальну допомогу. Згідно розрахунків сума матеріальної допомоги на оздоровлення за час роботи у комунальному підприємстві "Міський інформаційно-аналітичний центр" складає 36 043,32 гривень.

Посилаючись на ці обставини, уточнивши розмір позовних вимог , ОСОБА_3 просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Одеського міського голови № 1378/К-01р від 26.09.2013 р. "По особовому складу"; поновити ОСОБА_3 на посаді директора комунального підприємства "Міський інформаційно-аналітичний центр" з моменту незаконного звільнення та стягнути з відповідача на користь позивача: за час вимушеного прогулу середній заробіток у сумі 42 793,28 грн.; матеріальну допомогу на оздоровлення за час роботи у комунальному підприємстві "Міський інформаційно-аналітичний центр" 36 043,32 грн.; компенсацію за моральну шкоду завдану позивачу діями відповідача в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що трудові права ОСОБА_3 при звільнені у зв'язку з закінченням трудового контракту відповідачем порушені не були.

Судом встановлено, що 01.10.2012 року між позивачем та Одеським міським головою був укладений контракт №194 - ДК терміном дії з 28.09.2012 року по 27.09.2013 року, на посаду директора КП "Міський інформаційно - аналітичний центр", розпорядженням Одеського міського голови від.26.12.2013 року ОСОБА_3 був звільнений з посади директора КП "Міський інформаційно - аналітичний центр" у зв'язку з закінчення строку дії контракту з 27.09.2013 року (а.с.9).

Доводи ОСОБА_3 про те, що він був звільнений з роботи в період тимчасової непрацездатності, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ч.3ст.40 КЗпП України встановлює заборону звільнення з роботи в період тимчасової непрацездатності лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40,41 КЗпП України (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України), а позивача звільнено за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України та ч.6 п.4.1. Наказу Міністерства праці України міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року "Про затвердження Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників" власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач затримав йому видачу трудової книжки, тому повинен виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки судом встановлено, що 27.09.2013 року відділ кадрової роботи направив до КП "Міський інформаційно - аналітичний центр" копію розпорядження щодо звільнення і просив ОСОБА_3 з'явитися для отримання трудової книжки за адресою м. Одеса, пл. Думська,1, каб.324 (а.с. 80,81).

Також відділом кадрів через кур'єрську службу доставки 27.09.2013 року о 10 год. 20 хв. за № 315350 направлено листа про отримання трудової книжки за адресою позивача: АДРЕСА_1, але 30.09.2013 року та 01.10.2013 року повідомлення не було вручено, оскільки не було в квартирі ОСОБА_3, тому повідомлення залишено в двері квартири (а.с. 85), з цього приводу був складений акт від 02.10.2013 року № 7167/13 завірений печаткою КСД "Південь" (а.с. 86), свідок ОСОБА_4 особисто намагався листом від 24.04.2014 року знов направити повідомлення і це повідомлення отримано особисто ОСОБА_3 (а.с. 82).

До того ж, розпорядженням від 26.09.2013 року на посаду директора КП "Міський інформаційно - аналітичний центр" призначений ОСОБА_4 та з ним укладений контракт (а.с. 191), про що позивач не міг не знати, оскільки повинен був виходити на роботу.

Судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду не вбачається, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, до того ж згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко