Справа № 703/2239/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1; І.А.

при секретарі Сорока О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування,

встановив:

Позивач є постачальником теплової енергії в будинок № 5 по вул. Мазура в м. Сміла, де власником квартири № 186, в якій обладнано індивідуальне опалення, є відповідач.

Позивач, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення місць загального користування в межах строку позовної давності за період з 1 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року включно в сумі 217,01 грн., а також витрати по справі в сумі 243,60 грн.

Відповідач позов не визнав повністю, посилаючись на те, що в архітектурному проекті на його будинок місця загального користування не передбачені і вони відсутні і на даний час, так як такими можуть бути лише приміщення, що мають прилади опалення. В зв'язку з цим не може стояти питання про оплату за послугу, якої взагалі не існує. В додатках до позову вказано, що мережа знаходиться в неналежному стані, а тому існують втрати тепла, за які він повинен сплачувати позивачу. Проте за стан мереж відповідає саме теплопостачальна організація і вини відповідача в тепловтратах на трубопроводах немає, який і неповинен їх оплачувати. Оскільки відповідач проживає на 6 поверсі він не має ніякого відношення до обігріву підвалу, а навпаки за рахунок своєї квартири опалює підїзд. Позивач, не маючи для цього законних підстав, вимагає кошти для свого збагачення.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 61 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради № 652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Нарахування оплати за послуги з теплопостачання з листопада 2014 року проводиться на підставі Постанови НКРЕКП № 146 від 17 жовтня 2014 року про встановлення тарифів.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що відмовився від укладення договору, оскільки представник товариства, яка пропонувала це здійснити, не змогла надати пояснень щодо послуги та порядку її надання. Крім того відповідач подав заяву про скасування судового наказу на підставі якої ухвалою Смілянського міськрайсуду від 26 лютого 2015 року скасовано судовий наказ від 11 лютого 2015 року про стягнення з нього боргу по оплаті послуг за централізоване опалення місць загального користування. Таким чином йому було відомо про наявність вимог товариства про оплату опалення МЗК.

На підтримку своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також позивач у позові посилався на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630, рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та відповідні рішення про встановлення тарифів на даний вид комунальних послуг.

З пояснень представників ТОВ «Сміла Енергоінвест» у аналогічних судових засіданнях, вбачається, що плата за МЗК багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за формулами вказаними у Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального гос-подарства України від 31 жовтня 2006 року № 359.

Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної Методики, де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних.

Також судом встановлено, що оплата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. Опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році була повністю проведена у всіх будинках перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, визначена їх довжина та діаметр, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживає відповідач така перевірка також була проведена 25 січня 2011 року з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні. Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими. Крім того через високу плату за МЗК, яка виходить при нарахуванні відповідно до чіткого дотримання вимог Методики, підприємство прийняло рішення про взяття на себе частини втрат та з лютого 2013 року при здійсненні розрахунків враховується лише показник по розподільчих трубопроводах у підвалах, без врахування втрат через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття, а також враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються наказом № 41 від 11 лютого 2013 року про затвердження нового розрахунку оплати за МЗК та розрахунком боргу, за яким з лютого 2013 року розмір щомісячних платежів суттєво зменшився.

Таким чином нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач послугу фактично отримує, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинен її оплачувати, в звязку чим позов підлягає до задоволення. При цьому суд враховує матеріали справи та пояснення представника позивача щодо здійснення перерахунку боргу з 1 жовтня 2010 року по 1 лютого 2013

року та зменшення розміру боргу на 709,98 грн. з врахуванням відсутності опалювальних приладів у під'їзді.

Разом з тим відповідач просив застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України. Оскільки звернення у лютому 2015 року до суду з заявою про видачу судового наказу перериває строки позовної давності, загальний строк якої становить 3 роки, відповідно до ст. 257 ЦК України, а така заява охоплювала період з 1 жовтня 2010 року по 31 грудня 2014 року включно, позов підлягає задоволенню за період з 1 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року в сумі 217,01 грн.

Посилання відповідача на те, що в будинку відсутні місця загального користування, оскільки вони взагалі не передбачені проектом будинку, такими можуть вважатися лише приміщення де є прилади опалення та що за належний стан внутрішньо будинкових мереж відповідає виконавець послуги, суд не може прийняти до уваги, так як вони не відповідають діючому законодавству.

Так ст. 1 ЗУ «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» та ДБН В.2.2-15-2005 надано визначення допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, до яких віднесено і підвали, а за ст. 3 Типового статуту співвласників багатоквартирного будинку, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу № 141 від 27 серпня 2003 року визначено майно обєднання, яке складається з неподільного та загального, та перше з яких належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, в тому числі загальнобудинкові мережі. Аналогічні норми містяться і в ст. 382 ЦК України. Крім того за п. 2.3.7. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства № 767 від 17 травня 2005 року, точкою розподілу зовнішніх та внутрішніх комунікацій тепломережі є вентиль або трійник біля будівлі, чому відповідає акт розмежування приналежності теплових мереж між теплопостачальною організацією ТОВ «Сміла Енергоінвест» і користувачем. Таким чином мережа теплопостачання будинку знаходиться у спільній сумісній власності його мешканців, які і повинні її утримувати у належному стані, а до місць загального користування відносяться підвали. При цьому діюче законодавство не ототожнює МЗК з наявністю в них приладів опалення.

Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, з відповідача необхідно стягнути витрати по справі в сумі 121,80 грн.

На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 24,25 ЗУ „Про теплопостачання, Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сміла Енергоінвест» заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування за період з 1 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року в сумі 217,01 грн. та витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 121,80 грн., а всього 338,81 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуюча: І. А. Зайончковська