Справа № 308/3594/13-ц
У Х В А Л А

21 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., ЛЕСКА В.В.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.11.2014 первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволені частково:

проведено поділ спільного сумісного майна - автомобіля марки «Hyundai Tucson» 2.0 CRDi GLS 4 WD, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, між колишнім подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визначивши, що частки в майні є рівними і складають по 1/2 кожного;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію за її 1/2 частину спільного сумісного майна - автомобіля марки «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_1, виходячи з його вартості згідно експертного висновку, що становить суму в розмірі 99837,50 грн;

припинено право власності ОСОБА_1 на її 1/2 частину спільного сумісного майна - автомобіля марки «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_1;

визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Hyundai Tucson» 2.0 CRDi GLS 4 WD, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, в цілому;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи в розмірі 600,00 грн і на користь держави судові витрати в розмірі1996,75 грн;

у задоволенні вимог первісного позову в частині врахування інтересів неповнолітньої дитини, стягнення компенсації за користування частиною майна, а також стягнення витрат на оплату правової допомоги та в задоволенні вимог зустрічного позову щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, відмовлено (а.с. 181-184 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.11.2014, рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину спільного автомобіля марки «Hyundai Tucson» 2.0 CRDi GLS 4 WD, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, в розмірі 64000,00 грн, у вимогах сторін про стягнення понесених ними судових витрат відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2014, скасовано (а.с. 229-232 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 залишено без змін (а.с. 24-25 т. 2).

ОСОБА_1 21.07.2015 подала заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду. Мотивує тим, що 02.07.2015 звернувшись до апеляційного суду з проханням перерахувати 64000,00 грн, що були внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду в якості компенсації за присуджену йому частку в майні, дізналася, що фактично кошти були внесені на рахунок, що призначений для внесення застави як запобіжного заходу в кримінальному провадженні, тому вона може одержати їх лише в загальному порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», на підставі виконавчого листа. Між тим, за приписами ст. 182 КПК України, застава з відповідного рахунку може бути повернена підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю, тобто, фактично кошти з цього рахунку можуть бути видані лише ОСОБА_2, але не їй. Отже, судове рішення було ухвалене за відсутності обов'язкової для цього умови, якою є попереднє внесення другим з подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просить рішення Апеляційного суду від 17.02.2015 скасувати у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким відмовити в зустрічному позові ОСОБА_2

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала письмові заперечення на заяву ОСОБА_1, вважає її необґрунтованою, а обставинну, на яку та посилається, такою, що не є нововиявленою в розумінні процесуального закону. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_1, яка заяву підтримала, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка вважає заяву необґрунтованою, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 пред'явили один до одного зустрічні вимоги про поділ спільного майна подружжя, вирішення яких по суті передбачало дотримання вимог ст. 71 ч.ч. 4, 5 СК України щодо згоди одного з колишнього подружжя на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно та щодо попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду як умови присудження такої компенсації із визнанням права власності на майно в цілому за тим з подружжя, який сплачує зазначену компенсацію (а.с. 3-4, 30-35, 145-148 т. 1). Зокрема, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 грошову компенсацію за її частку в праві власності на спірний транспортний засіб, ОСОБА_2 теж просив стягнути з нього на користь ОСОБА_1 таку грошову компенсацію. Зустрічні позови були пред'явлені з підстав, що ґрунтувалися на факті набуття майна подружжям у спільну сумісну власність, предметом доказування у справі (ст. 179 ч. 1 ЦПК України) були передусім факти, які обґрунтовують підстави позовів та доводи сторін, що впливають, наприклад, на пропорцію поділу майна. Факт внесення до моменту ухвалення рішення судом першої інстанції коштів для забезпечення виплати вищевказаної грошової компенсації є не підставою позову, а однією з умов для вирішення спору по суті і в цьому сенсі має значення для вирішення справи, підлягає встановленню судом, факт внесення коштів підлягає доказуванню як такий.

Ужгородський міськрайонний суд рішенням від 12.11.2014 стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну компенсацію за її 1/2 частину спільного сумісного майна - автомобіля марки «Hyundai Tucson», д/н НОМЕР_1, виходячи з його вартості згідно експертного висновку, що становить суму в розмірі 99837,50 грн; припинив право власності ОСОБА_1 на її 1/2 частину цього спільного сумісного майна; визнав за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки «Hyundai Tucson» 2.0 CRDi GLS 4 WD, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, в цілому. На момент ухвалення цього судового рішення у справі не було доказу внесення ОСОБА_2 коштів на депозитний рахунок суду для сплати присудженої ОСОБА_1 компенсації, проте, ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржувала в апеляційному порядку, тож погодилася з таким вирішенням справи місцевим судом.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2 і тільки в частині визначення вартості спірного майна із відповідним розподілом судових витрат, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 цю скаргу задоволено частково, рішення місцевого суду від 12.11.2014 змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину спільного автомобіля марки «Hyundai Tucson» 2.0 CRDi GLS 4 WD, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, в розмірі 64000,00 грн, у вимогах сторін про стягнення понесених ними судових витрат відмовлено, в решті рішення суду залишено без змін. На час розгляду скарги апеляційним судом ОСОБА_2 за квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.02.2015 № 0.0.349668821.1 із призначенням платежу «внесення коштів на депозитний рахунок по цив. справі № 308/3594/13 за зустрічним позовом ОСОБА_2» на рахунок Апеляційного суду Закарпатської області № 0419 були сплачені 64000,00 грн (а.с. 217 т. 1), що зафіксовано й рішенням апеляційного суду. Апеляційний суд переглядав рішення суду першої інстанції тільки за апеляцією ОСОБА_2 і тільки в межах її доводів (ст. 303 ч. 1 ЦПК України), тому фактично вирішував лише питання розміру компенсації.

ОСОБА_1 оскаржила рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 і в скарзі в контексті спору посилалася, серед іншого, на положення ст. 71 ч.ч. 4, 5 СК України щодо обов'язковості згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та необхідності попереднього внесення на депозитний рахунок суду коштів на виплату компенсації тим з подружжя, кому присуджується майно в натурі (а.с. 1-6 т. 2). Просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, тобто, знову висловила свою згоду з першим судовим рішенням у справі, його законності щодо себе не заперечувала. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015 рішення апеляційного суду від 17.02.2015 залишено без змін, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційним судом правильно застосовані ст.ст. 60, 71 СК України, а рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права.

Заява ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.02.2015 обґрунтовується тим, що рішення було ухвалено відсутності обов'язкової для цього умови, якою є попереднє внесення другим з подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду, а також неможливістю одержати присуджені їй 64000,00 грн внаслідок їх зарахування на неналежний рахунок суду за відсутності в суді депозитного рахунку для зарахування коштів у цивільних справах, про що вона дізналася 02.07.2015. Вимогою заяви є скасування рішення апеляційного суду у зв'язку з нововиявленими обставинами та ухвалення нового про відмову ОСОБА_2 в зустрічному позові.

Підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (ст. 361 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України). Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2, ст.ст. 27, 31 ЦПК України), неправильне розпорядження ними не є підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, зокрема, не можуть бути визнані нововиявленими обставини, на які раніше посилалася особа або які була можливість встановити у процесі розгляду справи внаслідок належної реалізації учасником справи процесуальних прав. Як видно з прохальної частини заяви, матеріально- та процесуально-правовий інтерес заявника щодо перегляду рішення апеляційного суду полягає в ухваленні іншого рішення - про відмову в позові протилежній стороні.

Обставини, на які посилається заявник, не можуть бути визнані колегією суддів нововиявленими в розумінні ст. 361 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України, такими, які б давали підстави для скасування у зв'язку з ними рішення апеляційного суду та для задоволення заяви.

Так, обставини, з яких виникли спірні правовідносини, були покладені в обґрунтування доводів сторін, це стосується і можливості присудження одній зі сторін компенсації з іншої сторони за частку в спірному майні, щодо цих обставин давалися пояснення, їм у контексті відповідних правових норм, що регулюють спірні правовідносини, давалася оцінка судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій, на них і на відповідні правові норми містяться вказівки і в касаційній скарзі ОСОБА_1 Таким чином, ці обставини досліджувалися судами всіх інстанцій, заявник не був позбавлений можливості їх перевірити, подати докази тощо, підстав для висновку, що суть відповідних обставин не була та/або не могла бути відома заявнику, немає. Та обставина, що на час вирішення спору судом першої інстанції відповідні кошти не були внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду, є не нововиявленою обставиною, а могла бути підставою для апеляційного оскарження рішення суду, втім, ОСОБА_1 таким процесуальним правом не скористалася.

Рішенням місцевого суду, з урахуванням його зміни рішенням апеляційного суду, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 64000,00 грн, ці кошти реально внесені на рахунок апеляційного суду до моменту ухвалення рішення. Листами від 09.07.2015 і від 16.07.2015 (а.с. 35, 37 т. 2) апеляційний суд роз'яснив ОСОБА_1 про можливість одержання цих коштів у порядку виконання рішення суду після видачі виконавчого листа. Отже, рішення суду може бути реально виконане, обставина, з якою ОСОБА_1 пов'язує необхідність перегляду рішення, не є перешкодою для його виконання, заявник може скористатися своїм правом на одержання присуджених коштів за правилами, передбаченими ст. 368 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 17, 19 та іншими нормами Закону України «Про виконавче провадження», чого не заперечує й протилежна сторона в спорі. По суті заява про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами пов'язується насамперед з неможливістю, на думку заявника, одержати присуджені кошти, тобто, з виконанням судового рішення, що вже само по собі не може слугувати нововиявленою обставиною для його перегляду.

Насамкінець, перегляд рішення апеляційного суду за будь-яких обставин не може мати наслідком результату, якого має за мету досягти заявник, позаяк ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржувала, а становище апелянта ОСОБА_2 не може бути погіршене внаслідок розгляду його ж апеляції за відсутності апеляції протилежної сторони. За таких умов, для відмови апеляційним судом ОСОБА_2 в його зустрічному позові до ОСОБА_1 немає правових підстав, а заявник, крім того, не враховує зустрічного характеру та взаємообумовленості пред'явлених сторонами одна до одної вимог.

Відтак, наведені заявником обставини не є підставами для перегляду рішення апеляційного суду в порядку ст. 361 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України, заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 361 ч. 1, ч. 2 п. 1, ст.ст. 363, 365 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 р. - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскар¬жена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді