Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/2174/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/778/5936/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Нафта» ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Нафта» в особі ліквідатора ОСОБА_5 про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої заборгованості за авансовими звітами, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою строків її виплати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до наказу від 10 липня 2009 року № 5 арбітражного керуючого ліквідатора ТОВ «Бі-Нафта» ОСОБА_5 його було звільнено у звязку з ліквідацією підприємства.

Після остаточного розрахунку 13 липня 2009 року ліквідатором не здійснено повний розрахунок з позивачем, а саме: не було виплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 18 012 грн. 32 коп., заборгованість за авансовими звітами в сумі 6 486 грн. 83 коп.

Також позивач зазначав, що заборгованість із заробітної плати станом на 01 лютого 2009 року у розмірі 52 607 грн. 97 коп. була включена розпорядником майна ОСОБА_5 до реєстру вимог кредиторів підприємства-боржника ТОВ «Бі-Нафта» від 30 квітня 2009 року, який був затверджений ухвалою господарського суду Запорізької області від 06 травня 2009 року.

Ліквідатор під час остаточного розрахунку з позивачем виплатив лише частину заборгованості із заробітної плати у розмірі 34 595 грн. 65 коп. Залишок заборгованості по заробітній платі у розмірі 18 012,32 грн. та 6 486,83 грн. заборгованості по авансовим звітам позивач не отримав.

Крім того, позивач зазначав, що відповідач протягом майже пяти років вчиняв численні незаконні дії, а саме: не виконував рішення суду, які набрали законної сили, подавав численні необґрунтовані скарги, позови, апеляційні скарги, внаслідок чого завдав позивачеві моральної шкоди, яку він оцінює у 70 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 1, 3, 6, 8, 9, 21, 22, 24, 55, 64, 124, 126, 129 Конституції України, ст.ст. 16, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Бі-Нафта» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 18 012,32 грн., заборгованість по авансовим звітам - 6 486,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.07.2009р. по 26.03.2014р. - 282 148,50 грн., компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою строків її виплати за період з серпня 2009р. по лютий 2014р. - 3 296,25 грн., в рахунок компенсації моральної шкоди - 70 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 було відмовлено (т. 1, а.с. 145-148, 202-206).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 20 листопада 2014 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2, а.с. 54-56).

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що заборгованість у розмірі 18 012 грн. 32 коп. було внесено до реєстру вимог кредиторів другої черги, а сума 6 486 грн. 83 коп. є заборгованістю за авансовими звітами та не відноситься до заробітної плати, а тому підстави для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України відсутні. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не правильно застосував положення ст. 116 КЗпП України, не врахував, що при звільненні працівника здійснюється виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, а також що така виплата провадиться в день звільнення, незалежно від того чи відносяться ці виплати до структури заробітної плати чи ні, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень 117 КЗпП України.

При новому розгляді справи у серпні 2015 року ОСОБА_4 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (т. 2, а.с. 90-93), позивач зазначав, що 13.02.2015р. ліквідатором було проведено з ним остаточний розрахунок, було сплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 18 012,32 грн., заборгованість по авансовим звітам - 6 486,83 грн., на загальну суму 24 499,15 грн.

Тому, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Бі-Нафта» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.07.2009р. по 13.02.2015р. в сумі 335 244,80 грн., компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою строків її виплати за період з серпня 2009р. по січень 2015р. 7 763,31 грн., в рахунок компенсації моральної шкоди 80 338 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Бі-Нафта» на користь ОСОБА_4: 18 012,32 грн. - заборгованості із заробітної плати, 6 486,83 грн. - заборгованості за авансовими звітами, 282 148,50 грн. - суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 296,25 грн. - компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із затримкою її виплати без урахування податків і обов'язкових платежів та 500 грн. моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Бі-Нафта» в дохід держави судовий збір в розмірі 4 317,44 грн.

Не погоджуючись із рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року, ліквідатор ТОВ «Бі-Нафта» ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду позивачем не оскаржено.

Як вбачається зі змісту оскарженого рішення, предметом дослідження суду першої інстанції були вимоги ОСОБА_4, заявлені ним у березні 2014р., а щодо частини позовних вимог, викладених ним у заяві про збільшення розміру позовних вимог (т. 2, а.с. 90-93), рішення суду ухвалено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту зазначеної процесуальної норми, колегія суддів перевіряє законність задоволення позову лише в тих межах, які були предметом дослідження суду першої інстанції, та не може вийти за ці межі, незалежно від того, що частина позовних вимог судом першої інстанції розглянута не була. Стосовно вказаної частини позовних вимог згідно заяви ОСОБА_4 про збільшення розміру позовних вимог, з приводу яких рішення ухвалено не було, то це питання може бути вирішено судом на підставі ст. 220 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених та розглянутих в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою господарського суду Запорізької області від 02 лютого 2009 року у справі № 25/37/09 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Бі-Нафта».

Постановою господарського суду Запорізької області від 03 червня 2009 року ТОВ «Бі-Нафта» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором ТОВ «Бі-Нафта» - розпорядника майна арбітражного керуючого ОСОБА_5

10 липня 2009 року ОСОБА_4 на підставі наказу № 5, виданого ліквідатором ТОВ «Бі-Нафта» ОСОБА_5, було звільнено з посади заступника директора ТОВ «Бі-Нафта» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, про що ліквідатором банкрута було внесено відповідний запис до трудової книжки (т. 1, а.с. 9, 10-11).

ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначав, що відповідач у день звільнення не здійснив з ним остаточний розрахунок, зокрема, не здійснив виплату заробітної плати у розмірі 18 012 грн. 32 коп. та не виплатив заборгованість за авансовими звітами, як заборгованість перед робітником підприємства - підзвітною особою, в сумі 6 486 грн. 83 коп.

Посилаючись на наведені обставини та приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просив суд стягнути на його користь 282 148 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Частина 1 ст. 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За положеннями ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18 лютого 2014 року встановлено, що заборгованість підприємства-банкрута перед ОСОБА_4 за авансовими звітам за період: лютий-травень 2009 року складає 6 486 грн. 83 коп. (т.1, а.с. 15-18).

Крім того, судом встановлено, що позивачеві також не виплачено суму у розмірі 18 012 грн. 32 коп., яка обліковується на рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами».

Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 116 КЗпП України, врахувавши, що при звільненні працівника здійснюється виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, а також що така виплата провадиться в день звільнення, незалежно від того чи відносяться ці виплати до структури заробітної плати чи ні, а тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень 117 КЗпП України.

Крім того, положеннями статті 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, установивши під час розгляду справи, що позивачу не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 282 148,50 грн. та компенсації втрати частини заробітку у звязку з затримкою строків виплати в сумі 3 296,25 грн.

Далі, як вбачається з листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 на імя ОСОБА_4 від 13.02.2015р., на депозит приватного нотаріуса внесено суму в розмірі 24 499,15 грн. від ліквідатора ТОВ «Бі-Нафта» ОСОБА_5 для передачі позивачу (т. 2, а.с. 84).

Про отримання вказаної суми - 24 499,15 грн. (18 012,32 грн. + 6 486,83 грн.) зазначає і ОСОБА_4 у заяві від 12.08.2015р., що адресована суду першої інстанції (т. 2, а.с. 83).

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано, що сума заборгованості в загальному розмірі 24 499,15 грн. виплачена позивачу, тому підстав для її стягнення не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судом з відповідача заборгованості в суми 24 499,15 грн. знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. У звязку з чим, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що погашення заборгованості відповідача перед позивачем повинно здійснюватись в порядку, який визначений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Крім того, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Встановивши під час розгляду справи наявність порушень прав позивача у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, стягнувши на користь ОСОБА_4 500 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. У звязку з чим, посилання в апеляційній скарзі на безпідставне стягнення судом в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Решта доказів та обставин, на які посилається ТОВ «Бі-Нафта» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 282 148,50 грн., компенсації втрати частини заробітку у звязку з затримкою строків виплати в сумі 3 296,25 грн. та моральної шкоди в розмірі 500 грн. відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Бі-Нафта» на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 24 499,15 грн. (18 012,32 грн. + 6 486,83 грн.) задоволенню не підлягають з вищенаведених мотивів. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з одночасним ухваленням в цій частині позовних вимог нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Також, відповідно ст.ст. 88 ч.ч. 1, 5, ст. 80 ч. 1 п.п. 1, 10 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору слід змінити, зменшити суму стягнення до 2 070,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Нафта» ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року по цій справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі-Нафта» на користь ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі в сумі 18 012,32 грн. та заборгованості за авансовими звітами в сумі 6 486,83 грн. скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року по цій справі в частині стягнення судового збору змінити, зменшити суму стягнення до 2 070,60 грн.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: