Єдиний унікальний номер 229/696/15-ц Номер провадження 22-ц/775/325/2015
Єдиний унікальний номер: 229/696/15-ц
Номер провадження: 22ц/775/325/2015
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Гонтар А.Л.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Кішкіної І.В., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховській Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

23 червня 2015 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання правочину недійсним, відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду позивач надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:

- суд першої інстанції не з'ясував чи надавався відповідачем один екземпляр кредитного договору позивачу, на підставі чого відповідач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку

- суд не правильно зазначив, що підпис позивача є під Умовами та Правилами надання банківських послуг

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать телефонограми у матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №1 за №391 та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.106,110-111).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов до висновку, що позивач отримавши грошові кошти за кредитним договором, приступив до виконання договору, не надання копії кредитного договору не є підставою визнання кредитного договору недійсним, також позивачем не доведено недійсність кредитного договору, оскільки волевиявлення позивача на укладення договору було вільним.

Вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до вимог ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запронованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. (ч. 3,4 ст. 203 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається:

04 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним мотивуючи свої вимоги тим, що 16 листопада 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір №SAMDN5387, відповідно до якого банк надав кредит у сумі 13 200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% на суму залишку заборгованості за кредитом. При оформленні зазначеного кредитного договору один екземпляр договору йому наданий не був. Відповідач в односторонньому порядку збільшував відсоткову ставку, але він не давав згоди на це, а тому відповідно до вимог ст.ст.1050, 1054, 1055,1056-1 ЦК України та вимог Закону України «Про захист прав споживачів» це порушує його права, як споживача. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати кредитний договір на підставі ст..ст. 203, 215 ЦК України недійсним (а.с.1-2).

Згідно анкети-заяви позивача ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, вбачається що він згоден, з тим що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг та він зобов'язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанка, а також регулярно знайомиться з їх змінами на сайті ПриватБанку ( а.с.3-4).

Отже, позивач погодився, підписав спірний кредитний договір погодившись із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами.

Крім цього, з матеріалів справи та з заперечень відповідача на апеляційну скаргу вбачається, що позивач весь період дії кредитного договору користувався кредитним лімітом встановленим банком на його картку і належним чином виконував власні зобов'язання з погашення кредитної заборгованості.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, позивач звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору про надання банківських послуг недійсним виходив з того, що йому не надали копію кредитного договору, відповідач у порушенні законодавства в односторонньому порядку без його згоди збільшував відсоткову ставку.

Але, позивач продовжує належним чином виконувати свої зобов'язання з погашення кредитної заборгованості.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з'ясував чи надавався відповідачем один екземпляр кредитного договору позивачу, у зв'язку з чим відповідач в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку та те, що суд не правильно зазначив, що підпис позивача є під Умовами та Правилами надання банківських послуг є необгрунтованим з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що 27 січня 2015 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, вимоги щодо надання екземпляру кредитного договору - відмовлено.

Зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що під час розгляду справи у суді позивач подав заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме - визнання недійсним кредитного договору, яка була прийнята судом та постановлена відповідна ухвала (а.с.58-60).

31 березня 2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області рішення Дружківського міського суду Донецької області від 27 січня 2015 року залишено без зміни.

Отже, докази та обставини, на які посилався позивач у рішенні суду першої інстанції 27 січня 2015 року, були предметом дослідження та встановленні судом першої та апеляційної інстанціях з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарської або адміністративної справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, позивач як у суді першої інстанції, так і апеляційної інстанції не довів суду інших підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Вказані обставини свідчать про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав.

Наведені в апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 доводи необґрунтовані й правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 червня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: