Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2372/15 Головуючий у 1-й інстанції: Артемова Л.Г.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в особі відділення "Запорізьке районне управління" Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, зазначивши, що 15 липня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір №34.1/АА-00009.08.2, згідно якого позивачу надано кредит у розмірі 33 262,91 доларів США на строк до 15.07.2015 року зі сплатою відсотків в розмірі 14,5% річних.

Позивач вважає, що на момент вчинення правочину відповідач не дотримався вимог законодавства України й видав кредит у іноземній валюті без індивідуальної ліцензії та з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

У зв'язку з зазначеним, просила суд визнати недійсним кредитний договір №34.1/АА-00009.08.2 від 15.07.2008 року укладений між нею та ПАТ "Родовід Банк".

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог чинного на час укладення договору законодавства України, сторонами при його укладенні було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме, валюти кредитування, валюти повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, права ОСОБА_3, як споживача, не порушені, у зв"язку з чим відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 підставами для визнання недійсним оспорюваного договору позивач зазначає те, що умовами договору передбачено валюту кредитування, валюту повернення кредитних коштів у доларах США, наданням ПАТ КБ "Родовід Банк" кредиту без відповідної банківської ліцензії, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу

За нормами ч.2 ст.192,ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Судом встановлено, що 15 липня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком укладено кредитний договір №34.1/АА-00009.08.2, за яким позивачу надано кредит у розмірі 33 262,91 доларів США на строк до 15.07.2015р. зі сплатою відсотків в розмірі 14,5% річних. З договору вбачається, що сторони, підписавши його, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, в тому числі щодо валюти кредитування, валюти повернення кредитних коштів та відсотків за його користування, якими згідно договору є долар США.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" кошти - це гроші у національній валюті або в іноземній валюті.

Статті 47,49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю".

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. "в" ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банком України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для надання банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютні регулювання і валютний контроль. До компетенції Національно го банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

На дату видачі кредиту позивачу Банк діяв на підставі ліцензії № 27 від 11.10.2004 року та дозвілу №27-4 та додатку до дозволу №27-4 від 22.09.2006 року /а.с.37-39 /, тобто Банк мав право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивач був вільним у виборі, як фінансової установи, так і валюти кредитування. Як вбачається з оспорюваного договору, сторони на момент його укладення визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті та досягли згоди по всіх істотних умовах договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про неповідомлення споживача у письмовій формі про умови кредиту спростовуються власноручним записом останнього про ознайомлення з ними до укладення кредитного договору/ а.с.9 /. З доводами апелянта про порушення умовами договору принципу рівності та про суперечливість його нормам законодавства погодиться, бо вказаний договір укладався при вільному волевиявленні обома його сторонами і його зміст має типову форму, яка не заборонена законодавством.

При цьому неявка представників сторін, що прирівнюється за нормами ч.5 ст.76 ЦПК України до неявки самих сторін, у судове засіданні при апеляційному перегляді справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, на висновку суду в цій справі не впливає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 19 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: