09.02.2015 Єдиний унікальний номер 205/9508/14-ц

09 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Мовчан Д.В
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні службовим житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, -
Представник Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що у період проходження військової служби, у зв`язку з виконанням службових обов`язків, ОСОБА_2 , було надано службове жиле приміщення, а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Далі представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 (далі Відповідач) під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаному службовому приміщенні. Однак, у вересні 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є відомчим житловим фондом військової частини, та проживання в ній відповідача порушує права позивача.
У зв`язку з тим, що відповідач добровільно виселитися не бажає, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд виселити ОСОБА_1 із займаного нею службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , як таку що самовільно зайняла службове житлове приміщення, та зняти з реєстрації за вищевказаною адресою відповідача, як таку, що втратила право користування службовим житловим приміщення.
До початку розгляду справи по суті представник позивача змінив предмет позову, а саме просив суд визнати ОСОБА_1 особою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
В судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.37).
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті «Вісті Придніпров`я» № 08 (1603) від 29 січня 2015 року (арк.16), причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило (а.с.33).
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на нижчевикладене.
Так, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності державі України, в особі Верховної Ради України, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Речове право на таке нерухоме майно зареєстровано за власником у встановленому законом порядку. Балансоутримувачем такої квартири є позивач. (а.с. 10).
Судом також встановлено, що на підставі ордеру № 7 від 22.10.2007 року, виданого адміністрацією Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 було надано для проживання житлове приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_3 (а.с.10), на підставі протоколу № 7 засідання житлової комісії Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.10.2007 року (а.с.7).
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 після укладення шлюбу з ОСОБА_1 , зареєстрував місце проживання останньої в квартирі АДРЕСА_3 .
Судом також встановлено, що 05 вересня 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.15).
Задовольняючи позовні вимоги Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про виселення із службового жилого приміщення суд виходи із наступного.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Нормами закріпленими в ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.
Стаття 123 ЖК УРСР передбачає, що порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України і що до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, 101 ч. 6, 103-106 ЖК УРСР. Отже правила ст. 71 ЖК УРСР на спірні правовідносини поширюються.
Згідно положень ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 7, 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини, погодженого з квартирно-експлуатаційним органом.
З викладеного випливає, що відповідач втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки втратила статус члена сім`ї військовослужбовця і самостінйх службових відносин з позивачем не має.
За таких умов, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за своєю правовою природою є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, адже відповідач, будучи зареєстрована у квартирі, власником якої є держава в особі позивача, порушує її права та законні інтереси.
Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тобто рішення суду про позбавлення особи правом користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання фізичної особи.
Разом з цим, відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Враховуючи положення ст. ст. 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет і підставу позову та спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Крім того, відповідно до вимог ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Судом встановлено, а позивачем визнано, що до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області з приводу зняття з реєстрації ОСОБА_3 позивач також не звертався, тому вимоги про зняття такої особи з реєстрації, є такими, що заявлені передчасно, без належних на те підстав, та за відсутності спору між позивачем та вказаною особою, що бере участь у справі.
Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 321, 391 ЦК України, ч.3 ст.116, ч.1 ст.132 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60,88, 212-215, 218 ЦПК України, -
1. Позов Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні службовим житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
2. Визнати ОСОБА_1 особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .
3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського прикордонного загону Військової частини № НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби Українипропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя : Мовчан Д.В.