Провадження № 22-ц/783/2266/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1505299.89 грн. майнової шкоди.

Позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2/3 квартири АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2; накладення арешту на 1/2 ідеальну частину нежитлового приміщення на АДРЕСА_2 та 1/2 ідеальну частину будівельних матеріалів, які були використані в під час реконструкції цього приміщення, які на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області 23.01.2012 року належать на праві власності ОСОБА_2.

Оскаржуваною ухвалою заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на 2/3 квартири АДРЕСА_1, яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати, а у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апелянт вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім цього, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв"язку із застосуванням відповідних заходів.

На думку апелянта суд першої інстанції не врахував роз»яснень вищезазначеної постанови, не обгрунтував, яка саме існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про забезпечення позову, а позивачем не доведено наявність вказаних загроз. Крім цього, судом не було враховано, що співвласником квартири АДРЕСА_1 є ще і інша особа - ОСОБА_6, інтереси якої, внаслідок накладення арешту на частину квартири можуть бути порушені. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги факт перебування у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нежитлового приміщення по АДРЕСА_2, відчуження якого апелянтом неможливе без згоди позивача, і за рахунок якого можливим є виконання можливого рішення суду про забезпечення позову.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз»ясненнями п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року ««Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

З виділених матеріалів вбачається, що і позовна заява, і заява про забезпечення позову були подані ОСОБА_4 24.12.2014 року. Заява про забезпечення позову в день її надходження не була розглянута.

З виділених матеріалів також вбачається, що провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 14.01.2015 року, і в цей же день ухвалою судді від 14.01.2015 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову за заявою ОСОБА_4, якою його заяву було задоволено частково, накладено арешт на 2/3 квартири АДРЕСА_1, яка на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_2.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову повинна вирішуватися судом у судовому засіданні, а така була вирішена суддею одноособово, питання про забезпечення позову слід передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2015 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П