Малиновський районний суд м.Одеси
Справа № 2-1159 /2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 року Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого - судді Буран О.М.

при секретарі Татар Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третьої особи що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_4, про визнання нерухомого майна обєктом права спільної сумісної власності та визначення часток майна у спільній сумісній власності колишнього подружжя, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, третя особа ОСОБА_4 та просить визнати квартиру № 56 в будинку № 12, корпус № 3 по Фонтанській дорозі в м.Одесі обєктом права спільної сумісної власності та визначити частки майна у спільній сумісній власності колишнього подружжя.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на протязі 18 років перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, 30 грудня 2008 року рішенням Маліновського районного суду міста ОСОБА_1 по справі № 2-5704/08, шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Під час шлюбу в 2000 році, з метою переїзду сімї в місто ОСОБА_1, була придбана трикімнатна квартира розташована за адресою: місто Одеса, вул.Фонтанська дорога, будинок № 12, корпус №3АДРЕСА_1 Кошти на придбання спірної квартири були надані у користування братом відповідачки ОСОБА_4 Придбання зазначеної квартири було оформлене договором дарування на імя відповідачки ОСОБА_3 В зазначеній квартирі позивач виконав капітальний ремонт та реконструкцію що значно збільшило вартість спірної квартири, та вважає що зазначена квартира належить сторонам спору на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтвердив факти та обставини викладені в позовній заяві, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, додатково пояснив, що нотаріально було посвідчено договір дарування замість договору купівлі-продажу спірної квартири з метою зменшення витрат на переоформлення права власності. Також під час судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги, вказуючи на те що 24 листопада 2009 року відповідачка вдалася до самовільного протиправного виселення колишнього чоловіка ОСОБА_2 зі спірного житла та просить суд вселити його в квартиру № 56, по Фонтанській дорозі, буд. № 12, корп. № 3 оскільки іншого житла в місті ОСОБА_1 позивач не має.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що спірна квартира подарована та належить їй на праві особистої приватної власності, а капітальний ремонт квартири виконано за її особисті кошти та з її безпосередньою участю. Також відповідачка заперечувала проти вселення позивача в на спірну житлову площу посилаючись на те що він добровільно виселився зі спірної квартири.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутністю, в якій зазначив що в 2000 році в інтересах сімї ОСОБА_4, з метою придбання квартири в місті ОСОБА_1 він подарував сторонам спору грошову суму в розмірі 10 000 доларів США, претензій щодо предмета спору немає.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідачки та їх представників, допитавши свідків суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 1990 року позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3. було укладено шлюб, зареєстрований Христінівською сільрадою Христинівського району Черкаської області, актовий запис №15. Рішенням Маліновського районного суду міста ОСОБА_1 від 30 грудня 2008 року по справі № 2-5704/08, шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 було розірвано.

Під час шлюбу за договорм дарування посвідченого 23травня 2000року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5. за реєстровим №2826 відповідачка набула право власності на квартиру за адресою: місто Одеса, вул. Фонтанська дорога, будинок №12, корпус №3АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно.

В судовому засіданні встановлено, що колишні власники спірної квартири дарувальники ОСОБА_6, ОСОБА_7 не були знайомі з обдарованою ОСОБА_3 та отримали за продаж квартири грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США. Ці обставини не заперечувала відповідачка ОСОБА_3, що також підтверджується показаннями свідків, що були допитані за її заявою. Таким чином, судом встановлено факт укладення удаваного правочину дарування спірної квартири, тобто між сторонами договору дарування від 23.05.2000 року насправді було вчинено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до приписів ст.235 ЦК України, Суд, встановивши під час розгляду справи, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, розглядає правовідносини сторін за правилами щодо правочину який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторони в судовому засіданні не заперечували тієї обставини, що грошові кошти на придбання спірної квартири в розмірі 10000 доларів США, були надані третьою особою ОСОБА_4, який особисто здійснював розрахунки з колишніми власниками квартири до підписання нотаріально посвідченого договору дарування. Відповідачкою не надано суду доказів , що спірне майно надбане під час шлюбу за кошти, що належали їй особисто.

Суд дійшов висновку, що придбання спірної квартири здійснено за кошти подаровані родині ОСОБА_4, з метою переїзду сімї до міста ОСОБА_1. Удаваний договір дарування підписано відповідачкою в інтересах сімї. Гроші на придбання квартири не були подаровані особисто відповідачці, що підтверджується письмовою заявою третьої особи ОСОБА_4 та показаннями його дружини ОСОБА_1, допитаної в якості свідка. Тому

В судовому засіданні було досліджено письмові докази: технічний паспорт від 28.04.2000 року, виготовлений Одеським МБТІ та РОН технічного висновку щодо можливості зберігання самовільно реконструйованої квартири від 23.11.2009 р., виконаного ліцензованою організацією СПД ОСОБА_8, суд встановив, що в спірній квартирі підчас шлюбу за рахунок спільних коштів та спільною працею подружжя виконано капітальний відновлюючий ремонт та реконструкція, що суттево збільшило вартість обьєкту нерухомості. Згідно виконаного кошторису вартість будівельних робіт та матеріалів станом на 2000-2002 рік склала 116,614 грн. Допитаний в якості спеціаліста ОСОБА_8, пояснив , що окрім повної заміни комунікаційних систем в квартирі ремонт виконано з дорогих оздоблювальних матеріалів, що в рази може збільшити ринкову вартість нерухомого майна.

Згідно з ст. 62 СК України Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки позов про видил частки майна подано після розірвання шлюбу то правовідносини сторін спору регулюються ст.ст. 364, 370, ЦК України

Згідно приписам ч.3,4, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно ч.2, ст. 372 ЦК України У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином майно, яке належало одному з подружжя, може бути визнано спільною власністю судом з тих підстав, що придбане за час шлюбу за кошти подаровані подружжю та його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових і грошових затрат обох з подружжя , також суд визначаерівними розмір часток у спільному сумісному майні подружжя в разі його поділу.

Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сторони спору в судовому засіданні не дійшли згоди, щодо вартості спірного майна, та жоден з колишнього подружжя не вчинив дій, щодо виплати іншому грошової компенсації, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, тому суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Стосовно позовної вимоги про вселення позивача до квартири що є спільною власністю колишнього подружжя, суд керується положеннями ч.1,3 ст. 319 ЦК України які приписують, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідачкою не надано суду доказів про неможливість суміснго з позивачем користування квартирою.

За таких обставин вимоги позивача відповідають передбаченим ст.16 ЦК України засадам відновлення порушених прав, вимоги позивача обґрунтовані підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню .

Відповідно до ст.ст.15,16, ч.1,3 ст. 319 ЦК України 364, ч.3,4, ст. 235,364, 370,ч.2 ст.372 , ч.1 ст. 717 ЦК України ЦК України, ч.2 ст.60,ч.1,3 ст.61, ч.3 ст.62 ,ч.1 ст.70 СК України , Постановою ПВСУ №11 від 21.12.2007 р„ Про практику застосуваннясудами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»

Керуючись ст.ст. 10, 32, 60, 126,169, 212-215, ЦПК України ,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 Юрієвича - задовольнити.

Визнати квартиру №56, у будинку № 12, корпус № 3 по Фонтанській дорозі в місті ОСОБА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 Юрієвича та ОСОБА_3.

Визнати рівними частки у спільній сумісній власності на квартиру №56, у будинку № 12, корпус № 3 по Фонтанській дорозі в місті ОСОБА_1 між ОСОБА_2 Юрієвичем та ОСОБА_3.

Визнати право власності на 1/2 частину квартири №56, у будинку №12, корпус № 3 по Фонтанській дорозі в місті ОСОБА_1 за ОСОБА_2 Юрієвичем.

Визнати право власності на1/2 частину квартири №56, у будинку № 12, корпус № 3 по Фонтанській дорозі в місті ОСОБА_1 за ОСОБА_3.

Вселити ОСОБА_2 до квартири № 56, по Фонтанській дорозі, буд. № 12, корп. № 3 в м. Одесі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з подачею її копій до апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Буран