АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/6770/13-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/586/К/15 Попов В.В.
Категорія № 27 ( І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "комерційний банк "Надра" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 березня 2008 року між ним та відповідачем було укладено зазначений кредитний договір, згідно якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 89658, 80 доларів США для придбання нерухомості строком до 10 березня 2028 року під 12, 89% річних.

Посилаючись на те, що видаючи кредит в іноземній валюті відповідач порушив істотні умови Договору, а також про відсутність у відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій, просив суд визнати кредитний договір №794356 недійсним з моменту його укладення та застосувати наслідки недійсного правочину та застосувати реституцію, зобов'язавши позивача повернути відповідачеві за Договором відсотки, пеню, штрафи, комісію тощо.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вважає, що суд не взяв до уваги що кредитні кошти позивачу було надано у валюті дол.США, у зв'язку із зростанням курсу вартість щомісячних платежів за його користування зросла майже у п'ять разів, що є істотною зміною обставин.

Крім того, вважає, що судом не враховано, що умови укладеного кредитного договору є несправедливими щодо зарахування розрахунків на погляд банку, а графік погашення кредиту взагалі не видавався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 203 ЦПК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦПК України.

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Верховного Суду України в п.7 Постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 року № 9.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 послався на те, що при укладенні кредитного договору, банком порушено положення діючого законодавства щодо валюти визначення грошового зобов'язання в доларах США.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір був укладений на власний розсуд кредитодавця і позичальника з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства.

Колегія суду погоджується з висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи встановлено і не заперечується сторонами, що 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "Надра" укладено кредитний договір № 794356/ФЛ, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30374,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.02.2028 року. ( а.с. 9-18 ).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно визначив, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства України, а саме: Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19.02.1993 року, Законом України "Про банки і банківську діяльність" № 2121-III від 07.12.2000 року, Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України № 275 від 17.07.2001 року, якими регулюються правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, з яких вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Дійсно, п.п. "в", п.п. "г" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, також у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Аналогічне роз'яснення надане й Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 10 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 вказаного Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

При укладенні договору про надання кредиту від 21 лютого 2008 року року, ПАТ КБ "ПриватБанк", діяв на підставі виданої Національним банком України ліцензії № 21-2 від 04 листопада 2005 року , якою передбачено право на виконання банківських операцій, та здійснення валютних операцій, у тому числі операцій щодо залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с. 24,25), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення банком вимог чинного законодавства в частині валюти надання кредиту та відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки при укладенні кредитного договору, здійснивши кредитну операцію в іноземній валюті (доларах США), відповідач ПАТ КБ "Надра" діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Тому доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом першої інстанції порушення валютного законодавства колегія суддів до ваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Отже, підстави вважати, що кредитний договір укладено в порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й положень Закону України "Про захист прав споживачів", відсутні, у зв'язку з чим підстави для визнання недійсними договору відсутні.

Що ж стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на підвищення курсу іноземної валюти з моменту укладення договору, та зростання щомісячного платежу, то колегія суддів зазначає, що незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на несправедливість умов укладеного кредитного договору, щодо зарахування розрахунків на погляд банку та відсутності графіку погашення заборгованості, оскільки сторони є вільними при укладанні договору. Крім того, як убачається з п.3.3.1 спірного договору, сторонами визначено розмір мінімально необхідного щомісячного платежу у сумі 1050,70 грн. дол..США, п.п. 3.4. Договору передбачено порядок погашення кредитної заборгованості, загальний розмір обсягу кредитних зобов'язань у валюті кредиту не змінився із часу укладання кредитного договору, тому доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду залишає без змін відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: