Справа № 22-ц-510/12 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю. Л.
Провадження № 22-ц/783/2/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Павлишина О.Ф., Шандри М.М.

при секретарі Куцику І.Б.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8»яни Ігорівни, ОСОБА_9 до Львівської обласної філії акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, за участю третьої особи ОСОБА_11 про визнання недійсним договору іпотеки, -

встановила:

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано недійсним іпотечний договір від 07.04.2006 року, укладений між ОСОБА_9 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 07.04.2006 року, як такий, що укладений фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 скасувати в державному реєстрі іпотек запис про реєстрацію іпотечного договору та скасувати реєстраційний запис про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відмовлено.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2011 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.06.2011 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Укрсоцбанк»

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в основу рішення покладено висновок медичного Акту №128 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, який не відповідає методичним рекомендаціям складання акту судово-психіатричної експертизи, відповідно до якої компетенція експерта обмежується констатацією фактів, які можуть бути здобуті за допомогою спеціальних знань, внаслідок чого зникають підстави для категоричної відповіді експерта щодо осудності неосудності ОСОБА_9 на час укладення оспорюваного договорру. Разом з тим, експертом ОСОБА_12 у вищевказаному висновку у категоричній формі зазначено, що внаслідок психічного стану ОСОБА_9 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та під час укладення оскаржуваного договору також не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 07 квітня 2006 року між Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати нимита ОСОБА_9 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належний йому на праві власності будинок, розташований в м. Львові по вул. Планерній 11 в якості забезпечення зобов»язань за кредитним договором № 600/07-048 від 07 квітня 2006 року , укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_11. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10

Згідно акта № 128 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 06.11.2009р. - 15.02.2010 р., ОСОБА_9 страждає стійким хронічним хворобливим розладом психічної діяльності - посттравматичною деменцією і за своїм психічним станом не може усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Під час укладення іпотечного договору 07 квітня 2006 року він також страждав посттравматичною деменцією та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 78-80).

Ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину. Зокрема, відповідно до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 4 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009р. № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновок судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_9, який було виконано відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2009 року, на який покликався суд першої інстанції при вирішенні спору, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки він виконаний судово-психіатричною експертною комісією у складі трьох лікарів-експертів, а тому є належним та допустимим доказом у справі.

На спростування вищевказаного висновку апелянтом не надано жодних доказів.

Крім того, апеляційним судом для встановлення істини у даній справі за клопотанням представника ПАТ «Укрсоцбак» було допитано в якості свідка нотаріуса ОСОБА_10., яка посвідчувала оскаржуваний договір іпотеки, та двічі - ухвалами від 14.06.2012 року та 19.09.2014 р. було задоволено клопотання представника банку про проведення у справі додаткової та повторної судово-психіатричної експертизи, проведення яких (за клопотанням представника банку) було доручено експертам Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркоманії МОЗ України у м.Києві. Однак, зазначені експертизи не було проведено через різні причини: неодноразово справа поверталася до суду у зв»язку з неоплатою банком вартості експертизи, необхідністю зібрання додаткових матеріалів для проведення експертизи (за клопотаннями банку), неможливістю амбулаторного огляду ОСОБА_2 за місцем знаходження експертної установи у зв»язку з віддаленістю експертної установи від місця проживання останнього, похилим віком (ІНФОРМАЦІЯ_1) та лежачим станом підекспертного та у зв»язку з чим неможливістю транспортування такого до м. Києва, реальними можливостями експертної установи провести експертизу у запропонований експертами термін та смертю ОСОБА_2

Згідно актового запису про смерть № 157 від 17 лютого 2015 року, проведеного Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_9 помер 16 лютого 2015 року у віці 86 років. Спадщину після його смерті по закону прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 листопада 2015 року залучені до участі у справі, як правонаступники позивача ОСОБА_9

За наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_9 на момент укладення іпотечного договору від 07.04.2006 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в силу психічного стану, що відповідно до статті 225 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання правочину недійсним.

Тому, на думку колегії суддів, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та визнання недійсним іпотечного договору від 07.04.2006 року, який укладений між ОСОБА_9 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 07.04.2006 року, як такого, що укладений фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегією суддів не встановлено.

Відтак, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне задоволити клопотання ПАТ «Укрсоцбанк» про накладення арешту на предмет іпотеки - будинок № 11 по вул. Планерній в м. Львові, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.1057 ЦК України визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов»язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09 червня 2011 року залишити без змін.

Клопотання ПАТ «Укрсоцбанк» про накладення арешту на заставне майно задоволити.

Накласти арешт на майно, що було предметом застави - чотирьохкімнатний будинок № 11 по вул. Планерній в м. Львові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Павлишина О. Ф.

ОСОБА_13