Справа № 461/5309/15 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/4840/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.05.2015 року позовну заяву публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Ідея Банк» повернуто позивачу в частині вимог, звернених до фізичної особи ОСОБА_2, та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог, звернених до юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Фінансова компанія «Гарант Плюс». Повернуто позивачу сплачений судовий збір.

Ухвалу суду оскаржив позивач, просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимоги між ним та ТОВ «Гарант Плюс» повинні розглядатись в порядку господарського судочинства, оскільки предметом спору є повернення грошових коштів за договором кредиту, виконання зобов»язань за яким було забезпечено порукою ТОВ «Гарант Плюс», а тому вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя взаємопов»язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Крім того, апелянт вважає, що, повертаючи позовну заяву в частині вимог, звернених до відповідача ОСОБА_2, для подання позову до суду за місцем проживання відповідача, суд не врахував положення ст. 113 ЦПК України, яка надає позивачеві право пред»явити позов до суду за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів, до яких заявлено позов.

В судове засідання сторони не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток (а.с.54-56), причини, зазначені відповідачем ОСОБА_2 в клопотанні про відкладення розгляду справи не підтверджені належними документами, а тому невизнані колегією суддів поважними, від інших учасників судового розгляду клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Пунктом 4 частини 3 статті 121 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст.115 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів, які не пов»язані між собою і мають різний предмет та, відповідно, різні підстави для їх вирішення, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача ОСОБА_2 і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладених між ними 30.09.2008 року кредитного договору та договору застави транспортного засобу, а тому повинна розглядатись судом цивільної юрисдикції, виходячи із загального правила територіальної підсудності, - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача ОСОБА_2, а вимога про стягнення коштів за договором поруки, який був укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» 22.04.2015 року, стосується лише поручителя, яким є юридична особа, і виникає із господарських правовідносин, а тому така вимога повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зазначеним вище нормам процесуального закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01.07.2015 року (Справи №6-745цс/15, №6-467цс/15).

Так, Верховний Суд України зазначив, що «відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об»єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов»язаних між собою.

Відповідно до роз»яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України №2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз»яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об»єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов»язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об»єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об»єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства».

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в частині вимог позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», оскільки такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то решта вимог, які звернені і стосуються лише зобов»язань відповідача ОСОБА_2, а саме: стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, не можуть залишатись в провадженні Галицького районного суду м.Львова, оскільки за загальним правилом територіальної підсудності (ст.109 ЦПК України) позов в цій частині позивач повинен подати до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача ОСОБА_2, яким є: Київська область, Фастівський район, с.Паляниченці, вул.Молодіжна, 1, і яке, я правильно визначив суд першої інстанції, не відноситься до територіальної підсудності Галицького районного суду м.Львова.

У зв»язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про застосування судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі норми ст.113 ЦПК України щодо пред»явлення позову за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, оскільки у відкритті провадження за вимогами позивача, пред»явленими до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», місцезнаходженням якого є: м.Львів, вул.Валова, 11, - було відмовлено.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі районним судом не було порушено норм процесуального закону, які регулюють правила підсудності та підвідомчості справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: ______________Бойко С.М.

Судді: ______________Береза В.І.

______________Штефаніца Ю.Г.