Справа № 716/340/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Угриновської Л.Я.,

секретаря Кульки О.М.,

за участю сторін: представників заявниці ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересованої особи ОСОБА_3, представника заінтересованої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заставна цивільну справу за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту батьківства,

В С Т А Н О В И В :

Заявниця ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт батьківства ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий помер 19.10. 2014 року в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області по відношенню до її дочки ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2. В мотивування позову посилається на те, що в період із вересня 2000 року по серпень 2001 року вона та ОСОБА_6 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу у будинку останнього в с. Веренчанка по вул. Наливайка,17, спільно вели господарство. Після припинення спільного проживання вона повернулась до будинку своїх батьків. 04.12.2001 року вона народила дочку ОСОБА_1. В свідоцтві про народження дитини в графі «батько» останній був вказаний із її слів. Заявниця посилається на те, що ОСОБА_6 визнавав себе батьком народженої нею дитини, забирав її із родового будинку, провідував у будинку її батьків, періодично надавав допомогу. Заявниця посилається на те, що перебуваючи в Італії, від родички ОСОБА_6 довідалась, що останній 19.10.2014 року помер в с. Веренчанка. Заявниця бажає встановити факт батьківства ОСОБА_6 по відношенню до дочки з метою вирішення питання оформлення пенсії за втратою годувальника та спадкових прав дитини.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 підтримала заяву. Пояснила суду, що заявниця її дочка. Остання зустрічалась із ОСОБА_6, завагітніла від нього. ОСОБА_6 запропонував дочці проживати разом та забрав її до свого будинку, де вони проживали разом із вересня 2000 року. Представник заявниці вказала, що дочка важко переносила вагітність і втратила дитину. Через деякий час знову завагітніла, а через те, що ОСОБА_6 був інвалідом 2 групи, їй важко було через вагітність справлятись із сімейними обовязками вона в серпні 2001 року повернулась додому, і до народження дитини проживала вдома. Представник заявниці вказала, що 04.12. 2001 року ОСОБА_5 народила дочку ОСОБА_1. ОСОБА_6 забрав її з дитиною із родильного будинку та привіз до неї додому. В послідуючому часто провідував, приносив чи передавав подарунки для дитини. Так тривало поки дочка не вийшла заміж. Представник заявниці пояснила, що її дочка ОСОБА_5 не бажала офіційно претендувати на батьківство ОСОБА_6 по відношенню до народженої дитини, оскільки не хотіла обтяжувати останнього, оскільки той був інвалідом. Вказала також, що онука ОСОБА_1 знає, що ОСОБА_6 її батько. Представнику заявниці відомо, що ОСОБА_6 до проживання із її дочкою був одружений та має дочку, заінтересовану особу по справі. На даний час встановлення факту батьківства необхідно в інтересах дитини, для оформлення її спадкових прав.

Представник органу опіки та піклування Веренчанської сільської ради Заставнівського району в судовому засіданні проти заяви ОСОБА_5 не заперечувала. Пояснила, що дійсно заявниця ОСОБА_5 деякий час фактично проживала із ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, народила від нього дитину. Представнику органу опіки та піклування відомо, що ОСОБА_6 визнавав себе батьком неповнолітньої ОСОБА_1. Вважає, що з метою захисту спадкових прав дитини слід встановити факт батьківства померлого по відношенню до останньої.

Заінтересована особа ОСОБА_7 в судовому засіданні проти заяви заперечила. Пояснила, що вона дочка померлого ОСОБА_6, із котрим мати перебувала в зареєстрованому шлюбі. Їй було два роки , коли батьки розлучились і вона залишилась проживати із матірю. Із батьком бачилась, коли приїздила до родичів в с. Веренчанка. Про те, що ОСОБА_6 проживав у сімейних відносинах із заявницею, і що вони мають дитину їй не було відомо. Вважає, що дочка заявниці не може претендувати на спадщину нарівні із нею.

Згідно п. п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції У;країни) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності , тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного законодавства застосовуються в частині лише прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави встановлення батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КПШС України, суди , вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватись при розгляді справ даної категорії, повинні виходити із дати народження дитини.

Судом встановлено, що 04.12.2001 року заявниця ОСОБА_5В народила дочку ОСОБА_1. Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вбачається, що реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої ст.135 Сімейного Кодексу ( за вказівкою матері).

Відповідно до положень п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до 01.01. 2004 року, необхідно застосовувати необхідні норми Кодексу про шлюб та сімю, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання дитини.

Згідно ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства може бути не сам по собі біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері дитини й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх із врахуванням обставин, передбачених ст.53 КпШС України.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_5 (дошлюбне ОСОБА_1 ) та ОСОБА_6 проживали однією сімєю в будинку останнього, разом вели господарство. Перед народженням дитини ОСОБА_5 перейшла проживати до своєї матері. Свідку відомо, що ОСОБА_6 провідував ОСОБА_5 в лікарні, забирав її із родового будинку. Свідок вказала, що її син та неповнолітня ОСОБА_1 однолітки, тому їй відомо, що остання вважає ОСОБА_6 своїм батьком. Також свідок вказала, що коли заявниця народила дитину, то ОСОБА_6 визнав останню своєю дочкою перед сусідами. Після народження дитини ОСОБА_5 більше не поверталась до ОСОБА_6. Свідку також відомо, що ОСОБА_6 раніше деякий час перебував в шлюбі і має ще одну дочку.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_6 до своєї смерті проживав по сусідству із ним. Вказав, що ОСОБА_6 в період 2000-2001 року перебував в сімейних відносинах із заявницею, а до неї був у шлюбі, має ще дочку ОСОБА_10. Свідок пояснив також, що ОСОБА_6 був інвалідом, і йому важко було управляти автомобілем, а тому, коли народилась дитина у ОСОБА_5, останній попросив його відвезти до родильного будинку, щоб забрати матір із дитиною. При цьому ОСОБА_6 визнавав народжену дитину своєю дочкою. На автомобілі ОСОБА_6 вони їздили в родильний будинок і забирали звідти ОСОБА_5 із дитиною. Крім цього свідок вказав, що ОСОБА_6 після цього неодноразово просив його поїхати разом із ним в магазини, щоб придбати іграшки, продукти, які потім завозили до ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_6 її двоюрідний брат. Свідку відомо, що останній жив разом із ОСОБА_5В.в своєму будинку, що остання народила від нього дитину. Свідку відомо, що її брат ОСОБА_12 визнавав дитину своєю перед своїми родичами, провідував дитину, приносив тій подарунки. Крім цього їй відомо, що неповнолітня ОСОБА_1 знає, що її батько ОСОБА_6. Свідок була на похоронах ОСОБА_6 і бачила там неповнолітню ОСОБА_1 а також дочку ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_7.

Із показів неповнолітньої ОСОБА_1 вбачається, що остання знає, що її батько це ОСОБА_6. Про це вона довідалась від своєї матері, заявниці по справі та баби ОСОБА_1. Від матері знає, що деякі іграшки, якими вона грається і зараз, золоті сережки подарував їй ОСОБА_6 в період, коли вона була маленька. Памятає, що в дитинстві разом із своєю бабою провідували родичів батька, його матір та сестру. Вона памятає, що, коли була із матірю на сільському стадіоні, до них підходив ОСОБА_6, давав їй солодощі і мати говорила, що останній її батько. В минулому році разом із дідом та бабою вона була на похоронах свого батька.

Якщо дитина народилась після 1 жовтня 1968 року у незареєстрованому шлюбі і її ймовірний батько помер, факт батьківства можна встановити у порядку окремого провадження, якщо воно за життя імовірного батька дитини не було встановлено у добровільному порядку. Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного суду Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю» зазначено, що факт батьківства може бути встановлений за наявності однієї із чотирьох обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення господарства; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; докази, що із вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка , який не перебував у шлюбі з матірю дитини , факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1ст.135 СК України. Заява про встановлення батьківства може бути подана особами, зазначеними у ст. 128 СК.

Після набрання чинності СК, тобто із 01.01.2004 року підставою для визнання батьківства у позовному провадженні та встановлення факту батьківства у тих випадках, коли дитина народжена від осіб, які не перебували у шлюбі між собою є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані згідно із вимогами ЦПК (статті 128, 130 СК України)

Із врахування наведеного, суд вважає, що покази опитаних в суді свідків, довідка Веренчанської сільської ради (а.с.15) достовірно підтверджують ті обставини, що заявниця ОСОБА_5 в період 2000-2001 року проживала однією сімєю із ОСОБА_6, спільно вели господарство, останній визнавав за життя своє батьківство по відношенню до народженої 04.12. 2001 року ОСОБА_1. Виходячи, що від встановлення факту батьківства в даному випадку залежить виникнення майнових (спадкових) прав неповнолітньої особи, законом не визначено іншого порядку їх встановлення, суд вважає, що з метою захисту інтересів неповнолітньої ОСОБА_1 заяву ОСОБА_5 слід задоволити.

Керуючись ст. 53 КпШс України, ст. 128, 130, 135 СК України СК України , п. п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05. 2006 року «Про застосування окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п.13 Постанови Пленуму Верховного суду Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю», п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 , ст.ст. 213-215, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий помер 19.10. 2014 року в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області у відношенні неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя