Справа № 509/1231/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Демеденко Ю.А.

за участю головного державного виконавця ВДВС Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка фактично мешкає за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне, вул. Набережна, 4-Г/35,-

ВСТАНОВИВ :

23 березня 2015 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшло вищевказане подання, в якому зазначено, що у відділі ДВС Овідіопольського РУЮ знаходяться два виконавчих провадження ВП 46306265 та ВП 46305771 по примусовому виконанню двох виконавчих листів № 501/3845/13 виданих 28.01.2015 року Іллічівським міським судом про зобовязання ОСОБА_2 не перешкоджати батькові ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_4 в спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх участі у вихованні дитини.

У звязку з тим що рішення Іллічівського міськсуду не виконується боржницею ОСОБА_2, державний виконавець просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянці ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням суду.

В судовому засіданні представниця ВДВС Овідіопольського РУЮ головний державний виконавець цього відділу ОСОБА_1 повністю підтримала своє подання.

Заслухавши думку представниці ВДВС та дослідивши матеріали подання, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, або керівника юридичної особи за межі України, до виконання зобовязань покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд вважає що державний виконавець, в порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України обґрунтовано не довела суду, що боржниця ОСОБА_2, дійсно, має намір перетнути Державний кордон України сама або разом із малолітньою дитиною сином ОСОБА_6, щоб уникнути відповідальності за невиконання рішення суду, не надавши при цьому суду жодних документальних доказів на підтвердження своєї правової позиції, окрім усних пояснень стягувачки - бабусі ОСОБА_4, враховуючи, що для здійснення нею перетину кордону України разом із дитиною, в даному випадку, боржниці знадобиться відповідний дозвіл на перетин Державного кордону від батька - дитини стягувача ОСОБА_3, який повинен бути посвідчений нотаріально з вказанням країни виїзду, строку перебування в країні виїзду та строків повернення до України, як це прямо передбачено СК України, Законом України «Про нотаріат» та «Інструкцією про вчинення нотаріальних дій».

Однак, в той же час, суд погоджується з висновками державного виконавця, що боржниця ОСОБА_2 умисно, ухиляється від покладених на неї зобовязань рішенням суду, та не виконує його, враховуючи наведені у поданні документальні докази, на які посилається державний виконавець і з якими, суд погоджується.

Суд зазначає, що докази умисного невиконання вищевказаного рішення суду боржницею ОСОБА_2 щодо її зобовязання не перешкоджати батькові ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_4 в спілкуванні з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та участі у його вихованні, в даному випадку не можуть давати підстави обмежувати право матері дитини ОСОБА_2 у тимчасовому обмеженні у праві виїзду з підстав описаних вище.

Крім цього, в судовому засіданні, державний виконавець пояснила суду, що задоволення вказаного подання, буде одним із важелів (засобів) примусового спонукання боржниці ОСОБА_2 щодо виконання рішення суду, що на думку суду, є прямим тиском на матір дитини у її праві на виховання своєї дитини і суттєво обмежує її права матері згідно норм Конституції України та норм Сімейного Кодексу України, при тому, що боржниця ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Крім того у суду відсутні документальні відомості щодо належного повідомлення державним виконавцем боржниці ОСОБА_2, щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження її у праві виїзду за кордон, а копія рекомендованого повідомлення яке знаходиться в матеріалах подання не є належним сповіщенням боржниці, оскільки в повідомленні не зазначено кому саме було вручено повідомлення та відсутній підпис особи яка отримала рекомендований лист (а.с. 44).

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні подання слід відмовити, у звязку з його необґрунтованістю.

Керуючись Конвенцєю про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, СК України, ст. 377-1 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Овідіопольський районний суд на протязі 5 днів, з дня її проголошення.

Суддя Гандзій Д.М.