У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Хмельницької міської ради, третя особа - гаражний кооператив «Ключ-13» про визнання права власності на гараж, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року та на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 05 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Хмельницької міської ради, третя особа - Гаражний кооператив «Ключ-13» про визнання права власності на гараж, розташований у гаражному кооперативі «Ключ-13», за адресою: по АДРЕСА_1. В обгрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що їх батько ОСОБА_8 у 1986 році побудував спірний гараж. Після його смерті спірний гараж отримали у спадок його дружина ОСОБА_9 у вигляді 3/4 частин та позивач ОСОБА_7 - 1/4 частини відповідно, про що було видано свідоцтво про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, і після неї залишилась спадщина, в тому числі, і у вигляді спірного гаражу. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є позивачі, проте у оформленні у власність спірного гаражу нотаріусом їм було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Позивачі просили визнати за ОСОБА_6 право власності на 3/8 частини гаража в гаражному кооперативі «Ключ-13» по АДРЕСА_1, а за - ОСОБА_7 - на 5/8 частин відповідно.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палат у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 05 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_6 просять судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у позивачів існує спір з Хмельницькою міською радою в частині оформлення права власності на гараж, крім того до суду не надано доказів тому, що ОСОБА_9 стала власником 3/4 частини спірного гаражу, а ОСОБА_7 стала власником 1/4 частини гаража після смерті ОСОБА_8, що вказаний гараж було прийнято в експлуатацію та за ОСОБА_8 оформлено право власності на спірний гараж.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів від 27 квітня 1980 року за № 66, було виділено земельну ділянку для будівництва цегельного гаражу в районі АДРЕСА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 5).

11 березня 1987 року Державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на 1/2 частину спільного майна, в тому числі на спірний гараж (а.с. 7).

11 березня 1987 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, де серед іншого зазначено, що до спадкового майна увійшла 1/2 частина вартості гаражу в сумі 1180,50 грн, розташованого у АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 9).

Позивачі у встановленому законом порядку звернулись до нотаріальної контори за оформленням спадкового майна після смерті матері ОСОБА_9, та їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири (а.с. 10).

18 грудня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Пулавською О.І. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів (а.с. 31) та запропоновано звернутись до суду.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 ЦК УРСР визначено, що захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Пунктом 4 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України передбачено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 88 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Майно, що є в особистій власності громадян, не повинно служити для одержання нетрудових доходів, використовуватись на шкоду інтересам суспільства.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом ст. 331 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦК України, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не встановив фактичних обставин справи в повному обсязі, що мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, зазначаючи, що позивачами не надано належних доказів переходу права власності на гараж до ОСОБА_9 та ОСОБА_7, залишив поза увагою, що про таке право свідчать свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства. Суд першої інстанції не перевірив чи вимагалось чинним, на момент будівництва спірного гаража, законодавством оформлення права власності на гараж у гаражному кооперативі, з огляду на наявність рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів, за яким була виділена ОСОБА_8 земельна ділянка для будівництва гаражу, яким саме чином та чи було дотримано цього порядку, з якого часу набувалось право власності на гаражі - з моменту закінчення будівництва чи з моменту прийняття до експлуатації, не з'ясував чи сплачував ОСОБА_8 за життя пайові внески, та в разі такої сплати чи сплатив він усю суму паєнакопичення.

Зазначаючи про невідповідність номеру боксу, зазначеному у рішенні виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів від 27 квітня 1980 року № 66 та свідоцтві про право на спадщину від 11 березня 1987 року, суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв усуненню зазначених розбіжностей, не роз'яснивши позивачам їх права на витребування відповідних доказів.

Крім того, вказуючи про те, що позивачі не отримали права на спірний гараж, як спадкове майно, суд першої інстанції, не врахував того, що відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року та на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 05 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук