19 серпня 2015 року м. Київ
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було відхилено, а рішення апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, залишено без змін.
Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів погодилась з висновком апеляційного суду про те, що оскільки банк не надав доказів на підтвердження своїх доводів, не надав належно оформленого розрахунку боргу, встановити правильність нарахування відсотків та інших платежів неможливо, зазначене є підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Однак з висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не погоджуємося з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відмовляючи у позові за мотивів, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, апеляційний суд не врахував того, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашенням визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ними.
Всупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України апеляційний суд з приводу існування вказаних обставин ніяких висновків не зробив, не врахував, що сама по собі відсутність розрахунку не може бути підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості.
Апеляційним судом, у порушення вимог ст. 304 ЦПК України, не виконані покладені на нього процесуальним законом обов'язки, висновок про відмову у позові про стягнення боргу за мотивів не надання банком точного розрахунку розміру боргу, є на нашу думку хибним.
Судом апеляційної інстанції не з'ясовано виконання боржником зобов'язань перед кредитором, при цьому не враховано, що відповідні докази щодо наявності боргу кредитором надавались, а боржник їх не спростовував, тому висновок про відповідність рішення апеляційного суду нормам матеріального та процесуального права є помилковим.
Судді
Вищого спеціалізованого суду України М.Є. Червинська
з розгляду цивільних і кримінальних справ Т.О. Писана