Справа № 667/9696/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 р. м. Херсон

Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді Скорик С.А.,

при секретареві Кирилюк О.О.,

розглянувши скаргу Херсонської міської ради на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.11.2015р.,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся з вищевказаною скаргою до суду посилаючись на те, що відповідно до статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 143 Конституції України, управління майном, яке знаходиться у комунальній власності, здійснюється безпосередньо територіальними громадами сіл, селищ, міст або через створені ними органи місцевого самоврядування в межах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини 1 статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Стаття 5 Закону визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 7 Закону, передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

11.11.2015р. постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_1, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 45846653 на підставі виконавчого листа по справі № 2-963/11виданий 12.12.2011р. Комсомольським районним судом м. Херсона про стягнення заборгованості з Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2, у межах звернення стягнення на загальну суму 139762, 93 грн., накладено арешт на нежитлові приміщення будівлі «Зеленого театру», виділені літ. «А», загальною площею 1126, 3 кв. м, розташовані за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 12-а.

Проте вказана постанова про накладення арешту є помилковою та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Дійсно, в п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону зазначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Проте, відповідно до Положень ч. 2 ст. 52 Закону, стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, та в розмірі суми стягнення, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Перед проведенням опису та арешту майна боржника, державний виконавець повинен пересвідчитись у належності права власності на майно боржника не порушуючи конституційні права та свободи інших осіб.

Відповідно до статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і вказані нежитлові приміщення зареєстровано за приватним підприємством «Південь-Інвест».

Отже, з огляду на те, що на сьогодні право власності міської територіальної громади в особі Херсонської міської ради на вказаний об'єкт нерухомості не зареєстровано, а обліковується за приватним підприємством «Південь-Інвест», останнє не може відповідати належним йому майном за зобов'язаннями Херсонської міської ради, оскільки не є стороною виконавчого провадження, згідно з приписами статті 8 Закону.

Постанова, на підставі якої було накладено арешт, надійшла до боржника 13.11.2015р, тобто на момент відкриття виконавчого провадження та накладення арештів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості про перехід права власності ПП «Південь-Інвест» до Херсонської міської ради на вказані нежитлові будівлі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1, 2 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (ст. 60).

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи вищевикладене, Херсонська міська рада звернулася до начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з проханням скасувати оскаржувану постанову.

Проте, станом на дату подачі позову постанова про накладення арешту від 11.11.15р. не скасована.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Правовий аналіз змісту положень ч. 2 статті 60 Закону, дає змогу дійти однозначного висновку, що суд в даному випадку наділений законними повноваженнями на зняття арешту з майна, арешт на яке був накладений неправомірно. Разом з тим, саме на підставі рішення суду про зняття арешту з майна, такий арешт знімається державним виконавцем самостійно, у визначені законом строки, тобто не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки при накладенні арешту за спірним рішенням порушені права ПП «Південь-Інвест», можна дійти до висновку, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.11.2015 року за виконавчим провадженням № 43313476 в частині накладення арешту на вищезазначене майно, що зареєстровано за вказаним підприємством, є протиправною, а тому підлягає скасуванню. А зазначене нерухоме майно в свою чергу підлягає звільненню з-під арешту, що був накладений протиправною постановою.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 (далі - Постанова) скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України), незалежно від місця виконання судового рішення.

Пунктом 17 Постанови зазначається, що згідно зі статтею 26 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Згідно з п. 14 Постанови ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК України, ні Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-УІ "Про судовий збір" (частина 1 статті 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Пунктом 19 Постанови визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ст. 388 ЦПК України].

Відповідно до п. 18 Постанови за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного та керуючись приписами ЗУ «Про виконавче провадження», статтями 210, 213, 383, 387 ЦПК України, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6, просить суд

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області ОСОБА_1 від 11.11.15 про накладення арешту на нежитлові приміщення будівлі «Зеленого театру», виділені літ. «А», загальною площею 1126, 3 кв. м, розташовані за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 12-а

Дослідивши скаргу суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки з самої скарги, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.12.2015р. вбачається, що власником нерухомого майна у вигляді нежилих будівель, розташованих за адресою: Херсонська область, м. Херсон, проспект Ушакова, 12а є Приватне підприємство «Південь Інвест», про що є відповідний запис від 27.08.2008р.

Таким чином, є підстави вважати, що діями державного виконавця, щодо накладання арешту на вищевказане нерухоме майно, порушуються права ПП «Південь Інвест», тому звертися до суду за захистом своїх порушених прав має власник майна або уповноважена ним на вчинення вищевказаних дій особа.

Оскільки, ХМР юридично не є власником спірних приміщень, у ХМР відсутні повноваження на представництво інтересів ПП «Південь Інвест» в суді, суд не вбачає підстав для задоволення скарги щодо накладання арешту на нежитлові приміщення будівлі «Зеленого театру», виділені літ. «А», загальною площею 1 126, 3 кв.м., розташовані за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, 12а.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області, протягом пяти днів після проголошення, через Комсомольський районний суд м. Херсона.

Суддя __________________________ /Скорик С.А./