Справа № 486/140/15-ц
Провадження № 2/486/212/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О. Д.

при секретарі Філіпповій Ю.І.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

відповідача - Дмитрієвої В.В.

третьої особи - Лобової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвої Валентини Володимирівни, приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов Ігоря Леонідовича, третя особа: Державний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лобова Ольга Миколаївна про визнання неправомірними та незаконними дій приватних нотаріусів при посвідченні та прийнятті заяви про прийняття спадщини, визнання недійсною заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 27.11.2012 року недійсною, визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Бердянського нотаріального округу Запорізьської області Каракулова І.Л. щодо складання та посвідчення заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_3, визнати незаконними дії приватного нотаріуса Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвої В.В. по прийняттю нікчемної заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Також просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати.

Свої вимоги мотивувала наступним. З 24 листопада 1965 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_10. За час спільного шлюбу з покійним ОСОБА_9 вони набули майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності та на 1/2 частку якої вона має право, а саме на: будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області, земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва площею 0,10 га, на якій розташований даний будинок і присадибна ділянка; автомобіль марки ІЖ-2126, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошові кошти на ім'я померлого в "Ощадбанку" України.

У встановлений законодавством строк вона разом із своєю дочкою ОСОБА_10 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 24.10.2012 року приватним нотаріусом Дмитрієвою В.В. була заведена спадкова справа. У лютому 2013 року від нотаріуса вона дізналась, що її син ОСОБА_3 теж звернувся з заявою про прийняття спадщини шляхом направлення заяви поштою, яка, згідно роз'яснень нотаріуса Дмитрієвої В.В. від 12.02.2013 р. надійшла до неї від відповідача ОСОБА_3 через Южноукраїнську державну нотаріальну контору 10.12.2012 року.

Вважає, що ОСОБА_3 було введено в оману приватного нотаріуса Дмитрієву В.В., оскільки заява про прийняття спадщини підписана не ним особисто, а іншою особою. Крім того, на її думку ОСОБА_3 немає права претендувати на 1/3 частку спадкового майна, оскільки останні роки життя свого покійного батька ОСОБА_9 він з ним не спілкувався, матеріально не дбав.

Представник позивача вимоги своєї довірительки підтримав та просив про їх задоволення у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що з батьком підтримував стосунки в телефонному режимі, оскільки він разом із своєю сім'єю постійно проживає в іншому місті. Доводи позивача, що він ніяким чином не відреагував на скарги батька про його поганий стан здоров'я, вважає безпідставними. Підтверджував у судовому засіданні факт того, що всі заяви, які зберігаються в спадковій справі, підписані ним власноруч та він виявив бажання прийняти спадок після смерті батька. Крім того, заява подана ним у строк, що підтверджується записом у Книзі реєстрації вхідної кореспонденції нотаріуса. Посилання позивача про неприязні стосунки з батьком є безпідставними, оскільки батько за життя його спадку не позбавив.

Представник відповідача підтримала вимоги свого довірителя та заперечувала проти задоволення позову, оскільки він є необґрунтованим та доводи позивача нічим не підтверджуються.

В судовому засіданні приватний нотаріус Дмитрієва В.В. повідомила, що за заявою позивача та її доньки ОСОБА_10 24 жовтня 2012 року нею було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який мешкав до дня смерті у будинку АДРЕСА_1, та, що сторони у справі є потенційними спадкоємцями. При з'ясуванні у позивача про наявність інших спадкоємців їй не було повідомлено. Згодом коли надійшла поштою заява про прийняття спадщини від відповідача позивач повторно запрошувалась до нотаріальної контори. При цьому ОСОБА_1 відмовилась від своєї заяви про відмову від прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_9 на користь дочки. Також нею з'ясовувалось до дня подачі заяви відповідного змісту та надання відповідних документів для з'ясування родинних стосунків з померлим та надання документів на спадкове майно померлого, що підтверджується копіями у спадковій справі. Приватний нотаріус категорично заперечувала проти посилань позивача про те, що заява підписана не відповідачем, та що в спадковій справі була інша заява.

В судове засідання приватний нотаріус Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов І.Л. не з'явився. Надіслав на адресу суду письмові заперечення, з яких слідує, що при вчинені нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних правовідносин за паспортом громадянина України або іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь - яких сумнівів щодо громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Також встановлюється дієздатність такої особи, її дійсні наміри, шляхом аналізу поданих документів та проведення безпосередньої розмови перед вчиненням нотаріальної дії. З метою полегшення ідентифікації особи, яка вчинила нотаріальну дію, та вчинення почеркознавчої експертизи з цього приводу, у нотаріальній практиці прийнято пропонувати особам, які підписують документ, розшифрувати свої підписи шляхом напису власних прізвищ (імен, по-батькові). Крім того, нотаріальна дія вважається вчиненою (завершеною) після вчинення запису у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, що скріплюється підписом особи, щодо якої вчинена нотаріальна дія. Запис у реєстрі і є доказом вчинення нотаріальної дії. Враховуючи викладене просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Третя особа державний нотаріус Лобова О.М. суду показала, що поштою до неї надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Після чого вона перевірила за Спадковим реєстром чи заведена спадкова справа та переслала відповідну заяву за належністю приватному нотаріусу Дмитрієвій В.В.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом №227 від 09.08.2012 року (а.с.9).

Спадкоємцями ОСОБА_9 є: його дружина - ОСОБА_1, його дочка - ОСОБА_10, його син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7) та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.8) та належать до першої черги спадкоємців за законом. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповіт спадкодавцем складено не було та не було жодного із спадкоємців позбавлено права на спадок.

Відповідно до свідоцтва про право власності виданого на підставі рішення виконкому про затвердження актів державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів до експлуатації за №230 від 24.11.1999 року житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 Миколаївської області належить на праві приватної власності покійному ОСОБА_9 (а.с.10), що також підтверджується копією технічного паспорту (а.с.11-17). Під даний житловий будинок ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Южноукраїнської Ради народних депутатів за №540 від 26.10.1993 року було видано свідоцтво про право приватної власності на землю для індивідуального житлового будівництва, площею 0,1 га (а.с.19).

Згідно з довідки від 08.07.2014 року у житловому будинку АДРЕСА_1 Миколаївської області був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті покійний ОСОБА_9, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.18).

Таким чином, до складу спадкового майна входять: будинок АДРЕСА_1 Миколаївської області, земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва площею 0,1 га, на якій розташований даний будинок і присадибна ділянка.

Також до складу спадкового майна входить автомобіль марки ІЖ-2126, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошові кошти на ім'я померлого в "Ощадбанку" України.

Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна (п.1.2.). Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану (п.1.3).

Згідно з вищезазначеним Порядком при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту (п.2.2). Спадкова справа підлягає обов'язковій реєстрації у книзі обліку і реєстрації спадкових справ, Алфавітній книзі обліку спадкових справ та у Спадковому реєстрі (п.2.6).

Відповідно до Правил ведення нотаріального діловодства заяви про прийняття спадщини реєструються в книзі обліку і реєстрації спадкових справ і формуються у спадкові справи. Формування спадкової справи здійснюється особисто державним чи приватним нотаріусом, у провадженні якого знаходиться справа (п.11.1).

Під час формування спадкової справи перевіряються правильність оформлення документів, наявність та відповідність вимогам законодавства документів, а у випадках, передбачених законодавством, копій документів, на підставі яких буде оформлюватись спадщина, наявність на документах печаток, підписів, реквізитів документа тощо. У разі виявлення недоліків у документах при формуванні спадкової справи виконавець зобов'язаний повернути такі документи особам для їх усунення.

В судовому засіданні досліджувалась спадкова справа №17/2012 та перевірено відповідність її вищезазначеним вимогам.

10 грудня 2012 року за №55 по спадковій справі №17/2012 до приватного нотаріуса Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвої В.В. за пересиланням від державного нотаріуса Державної нотаріальної контори Лобової О.М. надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_9 (а.с.22), про що нотаріус повідомила інших спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с.21).

Як вбачається з повідомлення за №37/02-14 від 12.02.2013 року приватним нотаріусом Дмитрієвою В.В. позивача та її доньку ОСОБА_10 було повідомлено про вступ у право на спадкування за законом ОСОБА_3 та перевірено відповідність його заяви вимогам ст.1269 ЦК України. Заява подана у встановлений законом строк (а.с.21).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_3, від 27 листопада 2012 року є законною, такою, що відповідає вимогам діючого цивільного законодавства України, Закону України "Про нотаріат" та діючої на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Цього висновку суд дійшов з наступного.

У своїй діяльності як державний так і приватний нотаріус керуються Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими Наказом Міністрества юстиції України 22.12.2010 №3253/5.

В судовому засіданні встановлено, що заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини було посвідчено приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракуловим І.Л. У даній заяві чітко зазначено, що особу заявника встановлено за його паспортом, справжність його підпису та дієздатність особи також перевірено (а.с.24).

У даному випадку нотаріус діяв відповідно вимог ст. 46 ЗУ "Про нотаріат", в якій зазначено, що встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).

Суд не враховує посилання позивача на можливість підроблення підпису ОСОБА_3 виходячи з такого.

Стаття 78 Закону України "Про нотаріат" встановлює, що нотаріус посвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові, не мають характеру угод (правочинів) та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що запис зроблено певною особою.

У зв'язку з тим, що нотаріусам заборонено засвідчувати справжність підпису на документах, які носять характер угод (договори, заповіти, довіреності тощо), а оскаржувана нотаріальна дія є заявою, а не правочином, посилання позивача на норми ЦК України щодо підстав визнання недійсними правочинів, зокрема ст.202, 203, 215 (стосовно недійсності та нікчемності правочину), вважається неправомірним, а наслідки визнання недійсними правочинів не можуть бути застосовані до нотаріальної дії "засвідчення справжності підпису особи на заяві".

У випадку якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п.3.5 Порядку).

В судовому засіданні відповідачем було підтверджено та у суду сумніву не викликає справжність підпису останнього на заяві про прийняття спадщини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона дуже тривалий час не спілкувалась зі своїм братом ОСОБА_3 Останній був присутнім на похованні їх батька. Через деякий час ОСОБА_3 при спілкуванні з нею повідомив про своє бажання прийняти спадщину. Проте, коли вона побачила у нотаріуса заяву брата про прийняття спадщини у неї виник сумнів у справжності підпису останнього.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердила, що її чоловік особисто звертався за місцем свого проживання до приватного нотаріуса Каракулова І.Л. для оформлення заяви про прийняття спадщини та сам її підписував.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Виходячи з юридичної природи відносин спадкування, заява про прийняття спадщини є підтвердженням одностороннього волевиявлення щодо прийняття спадщини (спадкової маси). Складення чи не складення, подання чи неподання такої заяви спадкоємцем в жодному разі не може порушувати прав інших спадкоємців, оскільки вони мають рівні права, а право одного закінчується там, де починається право іншого. Жоден спадкоємець не має права перешкоджати іншому у прийнятті чи відмови від прийняття спадщини.

Рішення про прийняття чи відмову від прийняття приймається особисто спадкоємцем, який закликається до спадкування (за заповітом або за законом відповідно до черги спадкування). При цьому складення заяви та нотаріальне посвідчення справжності підпису на ній є лише юридичним підтвердженням внутрішнього волевиявлення особи. У зв'язку з тим, що складення такої заяви вважається особистим немайновим правом, яке не може передаватись третім особам, саме особа, яка підписала документ (тим більше якщо вона підтверджує цей факт), має право на оскарження вчиненої нею (чи від її імені) нотаріальної дії.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 не наводить жодних міркувань щодо того як заява про прийняття спадщини ОСОБА_3 порушує її права, свободи чи інтереси.

Окрім цього позивач під час подання заяви про прийняття спадщини навмисно замовчала про можливе порушення прав ОСОБА_3, не вказавши, що він теж є членом родини померлого та має право на спадкування за законом, чим порушила його законні права.

Нотаріусом позивачу було роз'яснено зміст статей 1223, 1231, 1232, 1241, 1268, 1281, 1282, 1297 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про нотаріат" про те, що нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії подала: неправдиву інформацію щодо будь - якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватись нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Дмитрієвої Валентини Володимирівни, приватного нотаріуса Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області Каракулов Ігоря Леонідовича, третя особа: Державний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лобова Ольга Миколаївна, про визнання неправомірними та незаконними дій нотаріусів при посвідчені та прийняті заяви про прийняття спадщини, визнання недійсною заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. Д. Франчук