печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Іванові Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Державна інспекція України з безпеки на морському і річковому транспорті про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Державна інспекція України з безпеки на морському і річковому транспорті про витребування майна із чужого незаконного володіння. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником стоянкових суден - дебаркадера моделі Д-277,1980 року побудови та дебаркадера моделі Д-71, 1955 року побудови. З 10.03.2011 року по 30.08.2012 року дебаркадер моделі Д-277 був предметом обтяжень за фінансовими зобов'язаннями третіх осіб перед ПАТ АКБ «Індустріальбанк». Вищезгадані судна знаходяться на плаву на річці Дніпро у м. Запоріжжі. В квітні 2014р. на адресу позивача надійшов запит з ДПІ у Печерському районі м. Києва, пов'язаний з оподаткуванням відчуження ОСОБА_1 зазначених суден. З листа ДПІ у Печерському районі м. Києва позивач дізналась про надання про неї даних Товариством з обмеженою відповідальністю «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» та про протиправне позбавлення її права власності на дебаркадери. Вважаючи свої права власника спірного майна порушеними, позивач ОСОБА_1 зазначила, що 11листопада 2011 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 була засвідчена видана нею довіреність на ім'я ОСОБА_5, якою він був уповноважений діяти від імені ОСОБА_1 та в її інтересах задля придбання на її ім'я рухомого та нерухомого майна, корпоративних та інших майнових прав, на вчинення дій, що пов'язані з реєстрацією її прав на її ім'я, та інші, що не передбачало повноважень на відчуження будь-яких її майнових прав. Разом з тим, 15.06.2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» було підписано договір комісії №017-1-133, згідно якого ОСОБА_5 передав ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» дебаркадер моделі Д-71 для продажу за ціною не нижче 26 000 гривень. Цього ж дня між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було підписано гарантійний лист-угоду, яким вони просять ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» оформити договір купівлі-продажу дебаркадера моделі Д-71 та надають згоду на обробку персональних даних продавця та покупця. 22.06.2012 року між ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №017-1-134 дебаркадера моделі Д-71 за 26 000 гривень. 30.08.2012 року між ОСОБА_5 та ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» було підписано договір комісії №017-1-140, згідно якого ОСОБА_5 передав ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» дебаркадер моделі Д-277 для продажу за ціною не нижче 26 940 гривень. Цього ж дня між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було підписано гарантійний лист-угоду, яким вони просять ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» оформити договір купівлі-продажу дебаркадера моделі Д-277 та надають згоду на обробку персональних даних продавця та покупця. 30.08.2012 року між ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу №017-1-141 дебаркадера моделі Д-277 за 26 940 гривень. Позивач вважає, що підписи учасників вищезазначених правочинів - ОСОБА_8 та ОСОБА_2 їм не належать, були підроблені, а майно, яке було предметом угод знаходиться у незаконному користуванні ОСОБА_4 Відповідно до положень ч. 1 ст. 228 ЦК України позивач вважає укладені відповідачами правочини щодо відчуження та купівлі належних їй дебаркадерів моделі Д-71, Д-277 нікчемними, оскільки зазначеними правочинами порушується публічний порядок та з посиланням на ч. 1 ст. 387 ЦК України просила витребувати належне їй майно від осіб, які незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи ним.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, який одночасно представляє інтереси третьої особи ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнала, зазначаючи, що оспорювані правочини відповідають вимогам закону, оскільки підписувались їх сторонами і посилання позивача на підробку підписів учасників правочину спростовуються твердженнями її довірителів про власноручне підписання ними зазначених угод.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Представник третьої особи Державної інспекції України з безпеки на морському і річковому транспорті в судовому засіданні позов не визнав, зазначаючи, що оспорювані правочини вчинені відповідно до вимог закону і тому відсутні підстави для витребування майна на користь позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів та третіх осіб, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виїходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на праві власності належало судно - дебаркадер моделі Д-71, 1955 року побудови на підставі свідоцтва про право власності на судно НОМЕР_1 від 01.06.2012 року (т.1 а.с. 204-205).

Судно - дебаркадер моделі Д-277, 1980 року побудови належало на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на судно НОМЕР_2 від 26.01.2011 року (т.1 а.с. 24).

11 листопада 2011 р. позивач ОСОБА_1 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5 та ОСОБА_10 бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої незалежності з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі з питань придбання (купівлі, отримання в дар) на її ім'я будь-якого рухомого та нерухомого майна, в т.ч. будь-яких земельних ділянок та будівель, жилих приміщень (квартир, жилих будинків), нежилих приміщень, що знаходяться на території України, будь-яких транспортних засобів, стоянкових суден (дебаркадерів), човнів, цінних паперів, корпоративних прав тощо, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд; одержувати належне їй майно, включаючи грошові суми та цінні папери, будь-які документи від громадян та юридичних осіб…; укладати всі дозволені законом угоди цивільно-правового характеру, в тому числі договори купівлі-продажу, дарування, попередні договори купівлі-продажу, договори авансу, договори про внесення змін та доповнень до будь-яких договорів та угод, договори про розірвання будь-яких договорів та угод (т.1 а.с. 8-9).

15.06.2012 р. між ОСОБА_1, від імені якої діяв за довіреністю від 11.11.2011 року ОСОБА_5 та ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» було укладено договір комісії №017-1-133, згідно якого ОСОБА_1 доручила, а ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» взяло на себе зобов'язання за винагороду здійснити за рахунок комітента від свого імені продаж дебаркадера моделі Д-71, 1955 року побудови, переданого на комісію, за ціною не нижче 26 000 гривень. Строк дії договору - з моменту підписання до 15.09.2012 року (т.1 а.с. 12-14).

15.06.2012 року між ОСОБА_1, від імені якої діяв за довіреністю від 11.11.2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було підписано гарантійний лист-угоду, в якому вони просили ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» оформити купівлю-продаж дебаркадера моделі Д-71, видати договір купівлі-продажу та надали згоду на обробку персональних даних продавця та покупця. (т.1 а.с.15).

22.06.2012 року між ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу судна №017-1-134, за яким товариство зобов'язалось передати дебаркадер моделі Д-71 у власність ОСОБА_2, а останній зобов'язався прийняти і сплатити за нього 26 000 гривень. (т.1 а.с. 16-17).

30.08.2012 року між ОСОБА_1, від імені якої діяв за довіреністю від 11.11.2011 року ОСОБА_5 та ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» було укладено договір комісії №017-1-140, згідно якого ОСОБА_1 доручила, а ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» зобов'язалось за винагороду здійснити за рахунок комітента від свого імені продаж дебаркадера моделі Д-277, 1980 року побудови, переданого на комісію, за ціною не нижче 26 940 гривень. Строк дії договору - з моменту підписання до 12.12.2012 року (т.1 а.с. 18-20).

30.08.2012 року між ОСОБА_1, від імені якої діяв за довіреністю від 11.11.2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було підписано гарантійний лист-угоду, в якому вони просили ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» оформити купівлю-продаж дебаркадера моделі Д-277, видати договір купівлі-продажу та надають згоду на обробку їх персональних даних. (т.1 а.с. 21).

30.08.2012 року між ТОВ «БОТ ІНЖИНІРІНГ ГРУП» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу судна №017-1-141, за яким товариство зобов'язалось передати дебаркадер моделі Д-277 у власність ОСОБА_3, а остання зобов'язалась прийняти і сплатити за нього 26 940 гривень. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продане судно до оформлення цього договору на підставі гарантійного листа-угоди від 30.08.2012 року (т. 1 а.с.22-23).

Заявляючи позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач зазначала, що візуально співставівши підписи учасників вищезазначених правочинів - ОСОБА_8 та ОСОБА_2, які містяться в оспорюваних угодах та які містяться в інших документах, підписаних зазначеними особами, вона зробила висновок, що підписи, які містяться в угодах їм не належать, були підроблені, а майно, яке було предметом угод знаходиться у незаконному користуванні ОСОБА_4 З огляду на зазначене, відповідно до положень ч.1 ст.228 ЦК України, позивач вважає укладені відповідачами правочини щодо відчуження та купівлі належних їй дебаркадерів моделі Д-71, Д-277 нікчемними, оскільки зазначеними правочинами порушується публічний порядок та з посиланням на ч.1 ст.387 ЦК України просила витребувати належне їй майно від осіб, які незаконно, без відповідної правової підстави заволоділи ним.

На підтвердження зазначеної правової позиції позивач надала консультаційний висновок від 10.03.2015р., зроблений спеціалістом-криміналістом ОСОБА_11, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_5 в електрофотокопіях договорів комісії №№017-1-133 від 15.06.2012р., 017-1-140 від 30.08.2012р. та гарантійному листі-угоді від 30.08.2012р. виконані не ОСОБА_5, а іншою особою. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги зазначений висновок, оскільки дослідження спеціалістом проводилось по електрофотокопіям оспорюваних угод та електрокопіям сторінок паспорту ОСОБА_5, що безумовно є недостатнім матеріалом для надання категоричних висновків. Крім того, представником третьої особи ОСОБА_5 була надана суду нотаріально посвідчена заява від імені зазначеної особи, що саме ним було особисто та власноручно здійснено підписання договорів комісії, гарантійних листів-угод, які є предметом даного судового розгляду. З огляду на встановлені обставини, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на припущенні, що продаж суден здійснювався із підробкою підписів ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що не відповідає положенням ч.4 ст.60 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, ЇХНІХ представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 р., яке набрало законної сили 12 лютого 2015р., відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва, було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, які є предметом даного судового розгляду і витребування майна - спірних дебаркадерів, оскільки під час розгляду справи судом не було встановлено підстав для визнання правочинів недійсними.

Посилання як на підставу вимог щодо нікчемності правочинів на положення ч.1 ст. 228 ЦК України є невірним розумінням та застосуванням позивачем норм цивільного права. Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Разом з тим, правочині, укладені сторонами у спорі не порушують публічного порядку і не стосуються зазначених правовідносин.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки відповідачі набули право власності на спірне майно відповідно до договорів, які є чинними на час розгляду справи, укладені відповідно до вимог закону, підстави для витребування з їх власності майна - відсутні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 228, 387 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60,61,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особа ОСОБА_5, Державна інспекція України з безпеки на морському і річковому транспорті про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова