У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «Сведбанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна, про захист прав споживача, визнання недійсними договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору, договорів поруки, договорів про внесення змін та доповнень до договорів поруки, припинення поруки, визнання недійсним договору іпотеки, скасування заборони на відчуження нерухомого майна, скасування запису про реєстрацію обтяження, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_8 було укладено договір № 2706/0808/71-516, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 116 900 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом терміном до 14 серпня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_5 було укладено договори поруки. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням умов вищевказаних договорів виникла заборгованість у розмірі 1 591 797 грн 88 коп., з якої: 1 322 154 грн 82 коп. - заборгованість за кредитом, 269 583 грн 06 коп. - заборгованість за процентами, яку ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк», мотивуючи свої вимоги тим, що підписи від імені ОСОБА_5 у договорі поруки від 14 серпня 2014 року № 2706/0808/71-516-Р-2, у договорі про внесення змін та доповнень № 2 від 29 грудня 2009 року до кредитного договору від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-2 та у договорі про внесення змін та доповнень від 29 грудня 2009 року № 1 до договору поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-2; від імені ОСОБА_6 у договорі про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-1, виконані не ними, а іншими особами. Також зазначали, що до кредитного договору також внесено зміни щодо процентної ставки згідно з договором від 25 січня 2012 року № 3, проте зміни до договорів поруки не вносились. Посилаючись на викладене, просили визнати недійсними договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, договір поруки від 14 серпня 2014 року № 2706/0808/71-516-Р-2 та договір про внесення змін та доповнень до цього договору, договір про внесення змін та доповнень до договору поруки від 14 серпня 2014 року № 2706/0808/71-516-Р-1; визнати таким, що припинився договір поруки від 14 серпня 2014 року № 2706/0808/71-516-Р-1. Крім того, позивачі просили визнати недійсним договір іпотеки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Z-1, укладений між ОСОБА_4 і ПАТ «Сведбанк» посилаючись на те, що передане за цим договором майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, проте згода останнього на укладення договору іпотеки відсутня. Також, позивачі просили скасувати заборону на відчуження об'єкту нерухомого майна та запис про реєстрацію обтяження у Державному реєстрі іпотек, внесеним на підставі спірного договору іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року, позов ПАТ «Дельта Банк» та зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 591 737 грн 88 коп. В задоволенні інших вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень від 29 грудня 2009 року № 2 до кредитного договору від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516 в частині підписів ОСОБА_5 Визнано недійсним з моменту укладення договір поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-2, укладений між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та від імені ОСОБА_5 Визнано недійсним з моменту укладення договір про внесення змін та доповнень від 29 грудня 2009 року № 1 до договору поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-2, укладеного між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та від імені ОСОБА_5 Визнано недійсним з моменту укладення договір про внесення змін та доповнень від 29 грудня 2009 року № 1 до договору поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-1, укладеного між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та від імені ОСОБА_6 Визнано таким, що припинився 29 грудня 2009 року договір поруки від 14 серпня 2008 року № 2706/0808/71-516-Р-1, укладений між ПАТ «Сведбанк», ОСОБА_4 та від імені ОСОБА_6 У задоволенні інших вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові; а також в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсним договору іпотеки й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судові рішення в частині задоволення вимог зустрічного позову не оскаржуються, тому в цій частині в порядку ст. 355 ЦПК України не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків судів не спростовують.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 неналежно виконувала умови укладеного з ВАТ «Сведбанк» кредитного договору, допустила заборгованість, розмір якої визначено з урахуванням вимог закону та умов договору, у зв'язку з чим є підстави для стягнення цієї заборгованості на користь банка.

Також, суди обґрунтовано відмовили у визнанні спірного договору іпотеки недійсним з урахуванням вимог ст. ст. 93, 95, 97 СК України та умов шлюбного договору, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки на його укладення не була потрібна згода другого із подружжя.

Доводи касаційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» належним чином не повідомило боржника про відступлення прав вимоги не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843585/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 613 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843685/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції та висновків судів першої й апеляційної інстанцій не спростовують.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунА.В. Маляренко