Єдиний унікальний номер 219/3803/15-ц Номер провадження 22-ц/775/393/2015
Головуючий у 1 інстанції Конопленко О.С. єдиний унікальний номер 219/3803/15-ц
Доповідач Папоян В.В. номер провадження 22-ц/775/393/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Папоян В.В.,

суддів: Біляєвої О.М., Соломахи Л.І.,

при секретарі Бондарчуку І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційні скарги ОСОБА_1 та обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах та 01 жовтня 2014 року її було звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з нею не було проведено повного розрахунку та рішенням Артемівського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року з відповідача на її корись було стягнено заборгованість по заробітній платі, заборгованість по аліментах та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2014 року по 28 січня 2015 року. На виконання даного рішення суду 04 квітня 2015 року було відкрито виконавче провадження ВДВС Краматорського МУЮ, однак рішення суду в частині виплати заборгованості по заробітній платі виконано лише 24 квітня 2015 року. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з наступного дня після ухвалення рішення суду по день фактичного розрахунку з позивачем по заборгованості заробітної плати у сумі 17 688 грн. виходячи із розрахунку: 60 днів х 294,80 грн. (середньоденний заробіток), та моральну шкоду завдану порушенням її прав у сумі 3000 грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. З відповідача на користь позивача на стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9 709 грн. 80 коп., 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди та розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити нове яким задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального права. Вважає, що судом невірно визначено суму яка підлягає стягненню та помилково встановлено розмір середньоденної заробітної плати у сумі 161 грн. 83 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. На обґрунтування апеляційної скарги посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом не в повному обсязі були з'ясовані обставини справи, не враховано їх доводи щодо відсутності їх вини у несвоєчасному виконанні рішення суду, а саме: проведення антитерористичної операції на території Донецької області та відсутність у них банківських реквізитів необхідних для перерахування грошових коштів. Крім того, посилались на те, що позивачем не надані докази завдання моральної шкоди саме з вини відповідача.

Особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарги задоволенню не підлягають, а рішення суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач звільнена з роботи 01 жовтня 2014 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін і станом на день звільнення їй не були виплачені розрахункові кошти.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року з відповідача на користь працівника було стягнено заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 317 грн. 43 коп., заборгованість по аліментах у сумі 4936 грн. 33 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 жовтня 2014 року по 28 січня 2015 року у сумі 12 946 грн. 40 коп.

Рішення суду в добровільному порядку не виконано. 27 лютого 2015 року Артемівським міськрайонним судом видано виконавчий лист та 04 квітня 2015 року ВДВС Краматорського МУЮ було відкрито виконавче провадження. Та 27 лютого 2015 року від стягувача на ім'я начальника Головного Територіального управління юстиції у Донецькій області була надана заява про перерахування коштів по виконанню виконавчих документів про стягнення заборгованості з відповідача на особовий картковий рахунок НОМЕР_1.

24 квітня 2015 року на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий на ім'я ОСОБА_1 надійшло 13 317 грн. 42 коп. заробітної плити стягнутої за рішенням суду, що підтверджено платіжним дорученням №1751 від 24.04.2015 року.

Згідно роз'яснень викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі №№ 6-144цс13 від29 січня 2014 року, в яка згідно ст.. 360 7 є обов'язковою для застосування судами під час розгляду справ, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, судом першої інстанції достовірно було встановлено, що з боку відповідача було допущено порушення ст.116 КЗпП України та своєчасно не було проведено розрахунок зі звільненим працівником. Тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, суд обґрунтовано дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29 січня 2015 року по 24 квітня 2015 року. Також у відповідності до ст. 237 ? КЗпП України судом обґрунтовано стягнуто з відповідача моральну шкоду заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру та ступеню моральних страждань позивача.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного розрахунку суми середнього заробітку який підлягає стягненню оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, доказуванню не підлягають. Розмір середньоденної заробітної плати у сумі 161 грн. 83 коп. з якої обчислюється нарахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку встановлена рішенням Артемівського міськрайонного суду від 28 січня 2015 року, яке набрало чинності та на час розгляду справи не скасовано.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності вини відповідача в затримці розрахунку, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідачем не доведено, що вони були позбавлені можливості своєчасно після ухвалення судового рішення про стягнення відповідної суми перерахувати заробітну плату працівника на відповідний рахунок у банківській установі, який було відкрито на ім'я позивача. Доводи апеляційної скарги щодо наявності сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили, що були видані Торгово- промисловою палатою України 28 серпня 2014 року за № 2644/05-4 оскільки зазначені обставини були предметом дослідження при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки зарплати за результатами якого 28 січня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області постановлено рішення яким встановлено наявність вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні працівника.

Крім того, з копії наданого відповідачем сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили, убачається, що засвідчено настання з 02 липня 2014 року обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку з цим антитерористичної операції), у обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2. регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3), підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1 регламенту, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового зв'язку між обставиною та неможливістю виконання зобов'язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, з урахуванням наведених вимог регламенту, сертифікат, який надав відповідач не підтверджують настання в нього обставин непереборної сили при дотриманні трудового законодавства, зокрема, в частині виплати заробітної плати працівникам підприємства, а тому висновок суду першої інстанції щодо наявності вини відповідача в затримці виплати належних при звільнення сум позивачу є правомірним.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у заподіянні моральної шкоди оскільки статтею 237? КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Оскільки з боку відповідача мало місце порушенням прав працівника, що призвели до моральних страждань, то у позивача виникло право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру та ступеню моральних страждань та негативних наслідків.

Судом першої інстанції перевірені усі обставини справи. Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго».

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді