У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про усунення від права спадкування за заповітом та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18 червня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про усунення від права спадкування за заповітом та визнання права власності на спадкове майно.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями в м. Костопіль по провулку Новосадовому, 6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями в м. Костопіль по провулку Новосадовому, 6.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_4, покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачає усунення від спадкування лише за законом, а не за заповітом. Відповідач же є спадкоємцем саме за заповітом.

Суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині усунення відповідача від спадкування.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути

усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст. 1224 цього ж кодексу передбачено, що положення цієї статті

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 564/2014/14-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1528/2015 Суддя-доповідач ОСОБА_8

поширюються на всіх спадкоємців, у тому чмслі й на тих, хто має право на обов"язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Оскільки ст. 1224 ЦК України міститься у розділі 84 "Загальні положення про спадкування", тому вона може стосуватися усунення від спадкування спадкоємців і за заповітом.

Висновок суду про те, що норма ч. 5 ст. 1224 ЦК України може бути застосована виключно до спадкоємців по закону є необгрунтованим.

У разі усунення судом від права на спадкування ОСОБА_5, до чого є всі законні підстави, за нею та її племінницею ОСОБА_4 повинно бути визнано право власності на весь будинок, а не по 1/6 частки кожній.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_5, у поданій апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_9 їх права власності на 1/6 частини спірного майна за кожною.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не відповідає обставинам справи, оскільки згідно інвентарної справи № 1290 заведеної КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Рівненська область, м. Костопіль, провулок Новосадовий, дім 6, даний будинок був подарований померлому ОСОБА_10 його батьком ОСОБА_12 03 травня 1977 року.

У 2000 році ОСОБА_10 оформив право власності на збудований будинок на підставі рішення виконавчого комітету Костопільської ради депутатів № 77 від 23.02.2000 року.

На момент оформлення права власності ОСОБА_10 повторно, обидві його дочки мали здатність особисто здійснювати свої цивільні права та виконувати обовязки в суді, однак не звернулися до суду за захистом своїх прав.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав позивачів належними спадкоємцями частки якої не існувало.

Право власності ОСОБА_11 на частку спірного будинку не доведено.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої племінниці ОСОБА_4 в якому просить усунути відповідачку від спадкування за заповітом на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України та визнати за нею та племінницею право власності на житловий будинок № 6 по провулку Новосадовому в м. Костополі.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування за заповітом та про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на яку покликається позивач у позовній заяві, передбачає усунення від спадкування лише за законом, а не за заповітом. Позивачка та її неповнолітня племінниця, опікуном якої вона є, мають право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 - матері ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4, оскільки на час відкриття спадщини позивачка та її сестра - мати ОСОБА_4 були неповнолітніми.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, посилаючись на норми спадкового законодавства ч. 5 ст. 1224 ЦК України, просила усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за заповітом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10, який помер 17 березня 2014 року та визнати за нею та ОСОБА_4 право спільної часткової власності (по 1/2 частці кожній) на житловий будинок, розташований у м. Костопіль по провулку Новосадовому, 6 (а.с. 5-8).

Саме така позовна вимога і з тих же правових підстав була вирішена судом першої інстанції де в її задоволенні було правомірно відмовлено.

У той же час, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про підставність позову в частині визнання права власності на частину спірного будинковолодіння після смерті ОСОБА_11 - матері ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 про що в рішенні суду наведені відповідні мотиви з якими колегія суддів погоджується.

Покликання в апеляційній скарзі ОСОБА_5 на те, що право власності ОСОБА_11 на частку спірного будинку не доведено спростовуються матеріалами справи.

Судом встановлено, що спірний будинок був побудований в період подружнього життя батьків позивачки за спільні кошти і спільною працею, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах відповідно до ст. 22 КпШС України.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову сторонами не надано, а судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи з меж їхніх доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 11, 214, 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від суду від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_2