АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2746/15 Справа № 204/3301/14 Головуючий у 1 й інстанції - Нізік О.В. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

В с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом, який уточнено у серпні 2014 року, до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення, стягнення суми заборгованості(а.с.8-9).

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року ОСОБА_2 отримав 26.06.2007 року кредит у розмірі 39 200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року.

Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається за відсотками, комісією, а також інші витрати.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 27.06.2007 року укладено договір іпотеки №DNU0G108661332, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Посилаючись на порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, що станом на 18.04.2014 року він має заборгованість у сумі 42338,05 доларів США, ПАТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві в редакції від 12.05.2014 року просило звернути стягнення на вказане нерухоме майно та виселити відповідача із зазначеної квартири(а.с.8-9).

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги виклало в новій редакції(а.с.54-56), та посилаючись на порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором, в позовній заяві в редакції від 04.08.2014 року просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року, яка станом на 01.08.2014 року склалась у розмірі 45178,71 доларів США, яка складається із наступного: 32673,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 5491,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1489,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3352,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи: 20,90 доларів США - штраф (фіксована частина); 2150,37 доларів США - штраф(процентна складова).

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки(а.с.86-91)

В обгрунтування вимог зазначив, що 26.06.2007 року уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №DNU0G108661332 на отримання кредитних коштів на придбання нерухомості на вторинному ринку в сумі 39 200,00 доларів США строком з 26.06.2007 року до 26.06.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% щомісячно від суми кредиту в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором укладено договір іпотеки, посвідчений 27 червня 2007 року приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. за реєстром №2095, предметом якого виступає однокімнатна квартира загальною площею 39,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 червня 2007 року приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. за реєстром №2091.

При підписанні договору, текст якого складений банком, порушені його законні права та інтереси як споживача за споживчим кредитом. В порушення норм діючого законодавства кредит надано в іноземній валюті, при укладенні договору банк порушив положення ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів»: не надав повної інформації про умови кредитування, зокрема, щодо сукупної вартості кредиту та інших послуг, щодо права банку змінювати відсоткову ставку за кредитом та стосовно відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов'язання, про можливість подорожчення кредиту через зміну курсу долара США до гривні.

Посилаючись на зазначені порушення з боку ПАТ КБ «Приватбанк» та що договір не відповідає діючому законодавству, є несправедливим та порушує його права та інтереси, ОСОБА_2 просив: визнати недійсним кредитний договір №DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Орлова О.А. виключити з реєстру іпотеки та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке передано в іпотеку за договором іпотеки №DNU0G108661332 від 26 червня 2007 року, а саме нерухоме майно - однокімнатна квартира загальною площею 39,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 червня 2007 року приватним нотаріусом ДМНО Орловим О.А. за реєстром №2091; зобов'язати банк повернути отримані кошти у сумі 13 765,89 доларів США; стягнути судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково(а.с.112-119).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборговансть в розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337,37 грн., судовий збір у сумі 540 грн. В решті заявлених вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року доповнено рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року наступним: «Заборгованість ОСОБА_2 у розмірі 45178,71 доларів США, що за курсом НБУ від 01.08.2014 року складає 540337,37 грн., з яких: 32673,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 5491,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1489,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3352,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи: 20,90 доларів США - штраф (фіксована частина); 2150,37 доларів США - штраф(процентна складова)(а.с.135-136).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.122-124).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання).

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства(ч.1 ст.628 ЦК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ч.3 ст.203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недодержання стороною(сторонами) зазначених вимог має бути саме на момент вчинення правочину.

Статті 227,229,230 ЦК України, на які в числі інших посилався ОСОБА_2, передбачають правові наслідки укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти та правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки та під впливом обману.

Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав Основний закон держави не встановлює.

Згідно вимог ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За положеннями ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

По справі встановлено, що 26.06.2007 року ОСОБА_2 уклав з Приватбанком, в даний час ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк», кредитний договір №DNU0G108661332, за умовами якого отримав кредит у розмірі 39 200,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2027 року(а.с.19-20). Факт отримання зазначеної суми кредиту підтверджується ордером розпорядження №DNU0G108661332 про надання кредиту від 26.06.2007 року(а.с.21).

Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки, погашення позичальником заборгованості за цим договором передбачено щомісяця у сумі 514,59 доларів США(а.с.19-20).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами договору 27.06.2007 року укладено договір іпотеки №DNU0G108661332, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 39,90 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить позичальнику на праві власності на підставі договору купівлі-продажу(а.с.22-24).

Отже, наведені обставини свідчать, що сторони договору: ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 при укладанні договору визначили на свій розсуд умови надання та повернення кредиту, які були ними погоджені, що не протирічить положенням ст.ст.6, 627 ЦК України, на підставі яких між ними виникли цивільні права та обов'язки.

Як вбачається із справи, ОСОБА_2, отримавши грошові кошти в іноземній валюті за кредитним договором №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року, неналежно виконував зобов'язання щодо його погашення, у зв'язку з чим станом на 01.08.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 45 178,71 доларів США, яка складається із наступного: 32 673,62 доларів США - заборгованість за кредитом; 5491,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1489,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3352,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафи: 20,90 доларів США - штраф (фіксована частина); 2150,37 доларів США - штраф(процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 01.08.2014 року(а.с.58-64).

Як видно із справи, перед укладенням кредитного договору №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року ОСОБА_2 був ознайомлений про кредитні умови: мету кредитування, форму його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який одержано кредит та варіанти його повернення, валютні ризики тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, кредитний договір у доларах США укладено за ініціативи ОСОБА_5, який погодився на умови про надання кредиту в іноземній валюті як такі, що його влаштовували, договір підписаний сторонами, у тому числі ОСОБА_5(а.с.19-20).

Наведене свідчить, що при укладенні кредитного договору та договору іпотеки дотримано передбачені законом істотні умови договору, що були обумовлені згодою сторін, як узгоджені так і прийняті ними, правочини були спрямовані на отримання ОСОБА_5 кредиту, при цьому позичальник брав на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, при укладенні договорів сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Доказів, які б свідчили про те, що банк нав'язував ОСОБА_5 послуги щодо кредитування в іноземній валюті чи примушував його до укладення договору на зазначених у договорі умовах, та що банк не мав відповідного дозволу на укладення кредитного договору у визначеній в договорі валюті, матеріали справи не містять, таких доказів ОСОБА_2 не надав.

Таким чином, перевіривши доводи та заперечення сторін щодо недійсності правочинів з зазначених ОСОБА_5 підстав (ст.ст.229, 230 ЦК України), суд встановив, що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів щодо обставин, на які він посилався в обгрунтування своїх вимог, зокрема не довів, що відповідачем введено його в оману з метою укласти оспорюваний договір на невигідних для нього умовах, що його волевиявлення, як учасника правочину, не було вільним і не відповідало внутрішній волі, а тому прийшов до правильного висновку, що в межах заявлених позовних вимог відсутні визначені ст.ст.229,230 ЦК України обставини, які б свідчили про невідповідність зазначених правочинів нормам ЦК України, які регулюють загальні положення про правочини та вимоги про додержання правочинів нормам діючого законодавства.

Встановивши відсутність підстав для визнання оспорюваних ОСОБА_5 договорів недійсними та що він не виконує взяті на себе зобов'язання за договором від 26.06.2007 року, допустив заборгованість, суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення заборгованості за кредитним договорам в зазначеній сумі.

Твердження ОСОБА_5 про те, що банк не надав йому, як споживачу, повної інформації щодо умов укладеного кредиту, не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріалами справи не містять належних доказів про те, що кредитний договір №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року не відповідає вимогам ст.ст.11,18 Закону України "Про захист прав споживачів" та ст.3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених Постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року №168. Крім того, факт підписання ОСОБА_5 вказаного договору, отримання кредитних коштів та здійснення відповідної оплати, свідчить про прийняття ним умов кредитного договору №DNU0G108661332 від 26.06.2007 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності розрахунку визначених до стягнення сум, не можуть бути взяті до уваги, оскільки заборгованість за кредитним договором визначена за розрахунком, складеним ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 01.08.2014 року(а.с.58-64). При цьому, як вбачається із зазначеного розрахунку, банком зарахована сплачена ОСОБА_5 у грудні 2012 року сума грошових коштів на погашення заборгованості відповідно до положень кредитного договору, у тому числі зарахована сума 12 913,04 доларів США на погашення заборгованості по пені(а.с.62). Зазначений розрахунок ОСОБА_5 не спростований.

Твердження ОСОБА_5 про порушення судом положень ст.ст.258,551 ЦК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки по справі не встановлено підстав для застосування вказаних положень діючого законодавства.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на факт зростання курсу долара США - валюти кредиту, не можуть бути взяті до уваги, оскільки сама по собі така обставина не є підставою для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними з огляду на те, що у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют та можливість отримання кредиту в національній валюті.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -