Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5615/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Соколов О.М.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М.,

Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомобільний завод «Віпос», про стягнення кредитної заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року задоволено позов ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль», на його користь стягнуто з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 21 284 349,55 грн. за генеральною кредитною угодою № 010/03-022/032 від 26 квітня 2007 року та укладеними на її виконання кредитними договорами №010/03-022/032-1 від 26 квітня 2007 року та №010/03-022/032/012 від 04 лютого 2008 року, 3 219 грн. понесених позивачем витрат з оплати судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального права. Зазначає, що укладений сторонами договір поруки вважається припиненим, оскільки звернувшись з позовною заявою 19 липня 2012 року позивач, враховуючи вимогу про дострокове повернення кредиту від 23 грудня 2011 року, пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги поручителю, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України. Посилається також на порушення норм процесуального права, навівши зміст ст. ст. 1, 5, 57, 60 ч. 1 ЦПК України, зазначає, що справу розглянуто судом однобічно, взято до уваги лише доводи позивача.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та третьою особою в даній справі ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» було укладено генеральну кредитну угоду №010/03-022/032 за умовами якої позивач взяв на себе зобов'язання надавати третій особі кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, що укладаються в рамках цієї угоди і які є її невід'ємною частиною, при цьому оговорено, що загальний розмір позичкової заборгованості за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати 2 000 000,00 доларів США на дату надання кредиту. (а.с. 21-26),

На виконання умов вказаної генеральної кредитної угоди між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» було укладено кредитні договори №010/03-022/032-1 від 26 квітня 2007 року та №010/03-022/032/012 від 04 лютого 2008 року (а.с. 35-47, 69-74).

Відповідно до умов кредитного договору №010/03-022/032-1 від 26 квітня 2007 року позивач відкрив третій особі не відновлювальну кредитну лінію в сумі 2 000 000,00 доларів США, зі сплатою 10,5 % річних, строком до 25 квітня 2012 року.

Факт отримання ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» вказаної суми кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами та випискою по особовому рахунку (а.с. 115-129).

Відповідно до кредитного договору №010/03-022/032/012 від 04 лютого 2008 року позивач надав позичальнику кредит в формі не відновлювальної кредитної лінії в сумі 3 000 000 грн., зі сплатою 16 % річних, з кінцевим терміном погашення кредитної заборгованості 27 січня 2013 року.

Факт отримання ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» вказаної суми кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами та випискою по особовому рахунку (а.с. 93-111).

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» взятих на себе зобов'язань за генеральною кредитною угодою та укладеними на її виконання кредитними договорами, виникла заборгованість, яка станом на 20 лютого 2012 року становила 21 284 349,55 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 11-20).

21 квітня 2009 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаною генеральною кредитною угодою та укладеними на її виконання кредитними договорами між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед позивачем по борговим зобов'язанням ТОВ «Автомобільний завод «Віпос»» за вказаними кредитними договорами. (а.с. 130-132).

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись в обгрунтування позовних вимог на наведені обставини, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за генеральною кредитною угодою №010/03-022/032 від 26 квітня 2007 року та кредитними договорами №010/03-022/032-1 від 26 квітня 2007 року, №010/03-022/032/012 від 04 лютого 2008 року у розмірі 21 284 349,55 грн., з яких: 14 957 086,17 грн. та 3 069 753,55 грн. сума основної заборгованості по креедитам, 1 826 576,62 грн. та 620 868,32 грн. сума заборгованості за відсотками, 695 207,06 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 114 857,83 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права з посиланням на те, що порука за договором сторін від 21 квітня 2009 року припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, направивши 23 грудня 2011 року позичальнику вимогу про це, а до суду з даним позовом до поручителя позивач звернувся 19 липня 2012 року, тобто після закінчення встановленого ст. 559 ч. 4 ЦК України строку пред'явлення вимоги до поручителя, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Як вбачається з вимоги позивача від 23 грудня 2011 року, позивач у зв'язку з порушенням позичальником зобов'язання за договором вимагав дострокового повернення кредитних коштів.

При цьому, позивачем було визначено новий строк виконання основного зобов'язання - 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до опису вкладення у цінний лист вказана вимога була відправлена позичальнику 26 грудня 2011 року, відомості про дату отримання вимоги позичальником у матеріалах справи відсутні.

Проте, враховуючи наведені обставини, позичальник не міг отримати вимогу про дострокове повернення кредиту раніше ніж 27 грудня 2011 року, у зв'язку з чим новий строк виконання основного зобов'язання - не міг настати раніше ніж 27 січня 2012 року.

Отже, позивач звернувся 19 липня 2012 року з даним позовом до поручителя в межах встановленого ст. 559 ч. 4 ЦК України шестимісячного строку, який обчислюється від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Порушень процесуального закону, які відповідно до ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: