АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5670/15 Головуючий 1 інст. - Крівцов Д.А.,
Справа № 643/4602/15-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2І звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом № 663К від 10.10.2014 року він був звільнений з ДП «Завод ім. В.А. Малишева» за власним бажанням.

З моменту звільнення з ним не було проведено розрахунок по заробітній платі за серпень, вересень та жовтень 2014 року, у звязку з чим 05.01.2015 року позивачем було подано позов про її стягнення.

Станом на 29.12.2014 року відповідач виплатив йому заборгованість по заробітній платі, проте у звязку з порушенням строків її виплати він має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. 03.03.2015 року на імя генерального директора відповідача ним було направлено лист з вимогою надати йому довідку про середній заробіток за весь час затримки розрахунку з моменту його звільнення по день фактичного розрахунку.

Станом на день звернення до суду з дійсним позовом, відповідь на вказаний лист ним не отримана. За його розрахунками, його середньоденна заробітна плата складає 297,83 грн. Відповідно, середня заробітна плата, яка підлягає виплаті, складає 16678,48 грн. (297,83 грн. х 56 робочих днів).

Крім того, порушення відповідачем законодавства про працю призвело до погіршення його самопочуття, потягло за собою стрес, безсоння, підвищення артеріального тиску. Крім того, він не мав можливості допомогти своїй хворій дружині, яка багато років перебуває на диспансерному обліку з тяжким захворюванням, а саме інсулінозалежним цукровим діабетом важкої форми. Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, на його користь з відповідача стягнуто грошові кошти у розмірі 11419,20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково з урахуванням п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює

Як встановлено розглядом справи та не заперечується сторонами ОСОБА_2, був прийнятий на роботу до ДП «Завод ім.. ОСОБА_1» з 10 вересня1961 року, звільнений 10 жовтня 2014 року згідно наказу № 663к на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що згідно даних довідки №804 від 02 червня 2015 року заборгованість по заробітній платі відповідача перед ОСОБА_2 на час звільнення складала 24397 грн. 06 коп., його середньомісячна заробітна плата складала3978 грн. 24 коп., а середньоденна 189 грн. 44 коп.. З посиланням на абз. 2 пункту 8 Порядку обчислення середньої плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 суд правильно розрахував середній заробіток за попередні два місяці, а саме: серпень-вересень 2014 року, та дійшов правильного висновку, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 10419, 20 грн., проти чого не заперечував у ході розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, він відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України та застосованим судом і зазначеним у рішенні нормативно-правовим актам.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що порушенням прав позивача на отримання повного розрахунку при звільненні йому було спричинено моральну шкоду. З урахуванням конкретних обставин справи та виходячи із засад розумності виваженості і справедливості, суд правильно визначився із розміром моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивача 1000 грн..

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -