Справа № 212/9511/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М.,

при секретарі Плотнікової Т.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, третя особи ОСОБА_2, Криворізька міська рада, Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до Виконавчого комітету Жовтневої районної в місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, третя особи ОСОБА_2, Криворізька міська рада, Управління благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради. в обґрунтування вказано, що вона у 1994 року придбала у ОСОБА_4 належний йому на праві власності гараж. Однак вказаний договір нотаріально не оформлено і вона просить суд визнати за нею право власності на гараж в порядку набувальної давністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини вказану у позовній заяві.

Відповідач - представник виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу у судове засідання не з'явився.

Третя особа - представник Криворізької міської ради - Сеїна О. О., направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 позов визнав, знає, що його батько ОСОБА_4 при житті у 1994 році продав належний йому гараж позивачу по справі ОСОБА_1 Він, син померлого ОСОБА_4, стверджує, що спадкове майно після смерті батька не оформлювали.

В судовому засіданні встановлено, що в 1994 році, позивач познайомилася з ОСОБА_4, який мав на праві власності гараж П, розташований за адресою АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_2 і в той час хотіла придбати гараж, який був розташований недалеко від її міста мешкання.

ОСОБА_4 запропонував позивачу купити у нього належний йому гараж, вона погодилася, та передала йому грошові кошти /в даний час за давністю події позивач не пам'ятає, яку саме суму грошей вона передала продавцеві/, а він передав їй ключі від гаража та всі правовстановлюючі документи на нього, а саме: свідоцтво про право особистої власності на будівлю - гараж, видане відділом комунального господарства виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 01 березня 1995 року, копію рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів Дніпропетровської області від 27 січня 1995 року № 42/1 про узаконення гаражів у секторі державної забудови, та технічний паспорт на гараж, виконаний 15 червня 1994 року Криворізьким бюро технічної інвентаризації.

Згідно технічного паспорту в гаражі розміром 3,60 м х 7,30 м. є підвал розміром 5,1 кв.м. та яма розміром 1,5 кв.м.

Позивач з продавцем гаражу ОСОБА_4 домовилися, що в подальшому офіційно оформлять договір купівлі-продажу гаражу в нотаріальній конторі. Позивач зайняла куплений за домашньою угодою гараж, стала ним користуватися. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер. Ніхто із його спадкоємців, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не звертався.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, кожен окрему в судовому засіданні доповіли, що ОСОБА_1 більше 10 користується гаражем, кому він належить вони не знають.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник майна відсутній, або якщо власник майна є, то він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володіння такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю власника взагалі або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця.

Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма статті 344 даного Кодексу застосовується до правовідносин, починаючи з 1 січня 2001 року.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів.

Пунктом 9 вказаного Пленуму при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З 1994 року позивач протягом 20 років користується гаражем, оскільки його власник ОСОБА_4 передав його ОСОБА_1, а спадкоємці не вчиняли жодних дій для отримання спадкового майна померлого. Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 користується даним гаражем відповідно до домовленості із колишнім власником, що не є підставою для набуття права власності на це майно за набувальною давністю, і тому позов не підлягає задоволенню.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги, спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсягу, в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 344 ЦК України, ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити з задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності - у повному обсягу.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: Н. М. Ваврушак