У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Кадєтової О.В.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди спричиненої злочином, за касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої злочином.

На обґрунтування вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, за те, що він 28 вересня 2012 року приблизно о 16 год. 20 хв., перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння та керуючи прогулянковим швидкісним катером «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 на відстані 60-70 метрів від берегу, напроти другого сектору Приморського пляжу м. Ялти порушив транспортні правила, що убезпечують рух, наїхав на ОСОБА_2, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження. Позивач вказувала, що внаслідок дій відповідача ОСОБА_3 їй спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на тривале лікування та становить 58 253 грн 46 коп.

Крім того, внаслідок дій відповідачів їй також спричинено моральну шкоду, яка виразилась в страху перед загрозою смерті, у фізичному болі, стражданнях внаслідок отриманих ушкоджень та постійних медичних операцій, неможливості тривалий час пересуватись, втрати сну, порушення нормальних життєвих зв'язків внаслідок тривалого лікування, позбавлення можливості повноцінного спілкування з друзями, близькими та родичами, можливості виховувати малолітнього сина. Моральну шкоду вона оцінила у <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_03/pravo1/Z970531.html?pravo=1> <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_03/pravo1/Z970531.html?pravo=1>200 000 грн. Просила відшкодувати їй вказану матеріальну і моральну шкоду шляхом солідарного стягнення з відповідачів: з Вере <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_02_03/pravo1/Z970531.html?pravo=1>щинського П.О., як завдавача шкоди, з ОСОБА_5, як володільця катера і роботодавця водія ОСОБА_3

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 45 541 грн 46 коп., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 755 грн 41 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року у цій справі змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди, збільшивши її суму до 70 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_5 порушують питання про скасування оскаржуваних судових рішень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 28 листопада 2013 року ОСОБА_3 засуджено за ст. 291 КК України, за те, що він 28 вересня 2012 року приблизно о 16 год. 20 хв., перебуваючи в стані наркотичного сп'яніння, як судноводій керуючи маломірним судном у відкритому морі навпроти другого сектору Приморського пляжу м. Ялта за межами лінії буйків, на відстані 70-80 метрів від берегу, з необережності, не помітивши ОСОБА_2, яка в надводному положенні пропливала на шляху маневрування судна, діючи в межах злочинної недбалості, здійснив наїзд на останню, чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя у момент спричинення.

Власником джерела підвищеної небезпеки - катеру «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1, є ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 154, 185, 186), який за договором позички (безоплатного користування судном) від 08 червня 2012 року передав його в користування ОСОБА_5 Згідно з пунктом 3.2 договору позички користувач несе відповідальність за безпеку судноплавства та відповідальність перед третіми особами у разі завдання шкоди (т. 1, а. с. 155). Отже, ОСОБА_5 є володільцем джерела підвищеної небезпеки на момент травмування ОСОБА_2

Між ОСОБА_5 як роботодавцем та ОСОБА_3 як працівником був укладений строковий трудовий договір від 05 вересня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_5 винайняв ОСОБА_3 капітаном маломірного судна для роботи на катері «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 з 05 вересня 2012 року по 30 вересня 2012 року, тому між ними існували трудові правовідносини (т. 1, а. с. 14-18, 192 ). Відповідно до п 3.1 цього договору сторони домовились, що режим робочого часу працівника є повним робочим днем та враховує додаткову оплату понад нормованих робочим часом годин (т. 1, а. с. 190).

ОСОБА_3 травмував ОСОБА_2, керуючи катером під час виконання трудових обов'язків на підставі вказаного трудового договору.

На момент настання події відповідальність за шкоду чи збитки, заподіяні третім особам у зв'язку з експлуатацією мотокатера «COBALT AYAX» УНА № НОМЕР_1 була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», згідно з договором № 621-06/2012 (т. 1, а. с. 127-133). Однак відповідно до умов п.п. 5.1.1 пункту 5.1 ч. 5 цього договору страхування, не вважається страховим випадком подія, що сталася у зв'язку чи внаслідок умислу, бездіяльності чи недбалості страхувальника, судновласника, менеджера МВЗ, а також їх представника.

Згідно з вироком суду ОСОБА_3 знаходився під час події в стані наркотичного сп'яніння та проявив злочинну недбалість, що виключає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування потерпілому від його дій.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187> шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1188>).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення ч. 2 ст. 1188 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1188>.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1172> юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України <nau://ukr/435-15> убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1191> набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій катера.

Аналіз положень ст. ст. 1166 <nau://ukr/435-15|st1166>, 1167 <nau://ukr/435-15|st1167>, 1187 <nau://ukr/435-15|st1187>, 1188 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1188> свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1166> стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167> стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187 <nau://ukr/435-15|st1187>, 1188 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1188> відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187> встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187> таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1172> та ч. 2 ст. 1187 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1187>.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана ОСОБА_2 з вини ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі керував водним катером, що належить роботодавцю ОСОБА_5, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187 <nau://ukr/435-15|st1187>, 1188 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1188> є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1167>, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Зазначена позиція узгоджується з викладеною позицією у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7>, є обов'язкової для всіх судів України.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку, а також вина зазначеної особи.

Встановивши, що шкоду ОСОБА_2 завдано ОСОБА_3, який під час її завдання перебував у трудових відносинах з ОСОБА_5, який у свою чергу, на відповідній правовій підставі володів водним катером, суди попередніх інстанцій відповідно до наведених норм матеріального права дійшли обґрунтованих висновків про відшкодування шкоди саме за рахунок ОСОБА_5

Доводи касаційних скарг щодо розміру матеріальної шкоди висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Також судом не приймаються доводи касаційних скарг щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, оскільки визначаючи її розмір, судом апеляційної інстанції враховані всі обставини справи, положення ст. 1193 ЦК України, ступінь і характер моральних страждань позивача, а доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанцій в незмінній частині рішенням суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: О.В. Кадєтова

В.О. Кузнєцов