АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5023/13-ц Номер провадження 22-ц/786/933/15Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідачів: ОСОБА_3-ОСОБА_4

ОСОБА_5- ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банку "ПриватБанк"

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (ПАТ КБ " Приватбанк) до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа-Орган опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука про виселення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вказаним позовом, уточненим у ході розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що, у зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 умов укладеного з Банком Кредитного договору від 27.12.2007р., рішенням суду від 06.06.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки-житловий будинок по АДРЕСА_2, у зв'язку з чим усі мешканці вказаного будинку підлягають виселенню з нього.

Уточнивши у ході розгляду справи позовні вимоги остаточно прохали визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку та виселити з будинку АДРЕСА_2 наступних осіб: ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_17, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_18., ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6

Ухвалою суду від 24.10.2013р. залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Ухвалою суду від 17.13.2014р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Орган опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 відмовлено.

Закрито провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк» до ОСОБА_5 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку та виселення.

З цим рішенням не погодилося ПАТ КБ "Приватбанк", представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилаються на те, що при відмові у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що банком не було направлено відповідачам повідомлення про виселення, з чим погодитися не можна, у т.ч. з огляду на те, що нормою ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» встановлено позасудове врегулювання виселення на підставі договору. У даному ж випадку банк звернувся за судовим захистом своїх прав та інтересів, тому судом невірно застосована норма матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

Зазначають, що, згідно вимог чинного законодавства всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок протягом місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; якщо громадяни не звільняють житлове приміщення добровільно у встановлений строк їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, вимоги Закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотеко держателя добровільно звільнити житловий будинок не стосуються виселення мешканців на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вважають, що та обставина, що матеріали справи не містять відомостей про вручення відповідачам письмових вимог позивача про добровільне виселення з будинку не має правового значення для вирішення спору, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено на підставі рішення суду, а оскільки відповідачі з дітьми відмовляються звільнити предмет іпотеки, на який звернуто стягнення, вони підлягають виселенню.

Вважають також, що, закриваючи провадження в частині виселення ОСОБА_5 суд помилково застосував до спірних правовідносин норму ст.205 ЦК, оскільки обидві справи щодо неї мають різні предмети спору.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представники відповідачів апеляційну скаргу не визнали, прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2012 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 по кредитному договору №PLRMGK від 27.12.2007 року в розмірі 201255,80 доларів США (що відповідає 1607027,56 грн. за курсом 1 долар США=7,985 грн.), розрахованої станом на 10 квітня 2012р., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та в цілому складається з: житлового будинку літ. А,а,а2,ап.,аг загальною площею 88,2кв.м., житловою площею 51.5кв.м., сараю літ.Б, вбиральні літ.В, гаража літ.3, магазину літ.Л, водовіду літ.К, огорожі №№1,2, вимощення №3.

Визначено щодо звернення стягнення шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ "Приватбанк» з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ "Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Вирішено питання стягнення судових витрат (т.1, а.с.166-167).

Як установлено місцевим судом, вказаним рішенням та вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №PLRMGK, згідно якого останній було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 100000,00 доларів США на придбання нерухомості з терміном користування до 27.12.2027 року взамін на зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов'язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених Кредитним договором (т.1, а.с.6-11).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки №PLRMGK від 27.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу 27.12.2007 р., зареєстрований в реєстрі за № 0423, згідно з п.33.1 якого відповідач ОСОБА_5 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 88,20 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, що належить їй на праві власності, (т.1, а.с.12-17).

ОСОБА_5 свої договірні обов'язки належним чином не виконувала, графік повернення кредиту та сплати процентів порушувала, чим допустила значну заборгованість.

27.03.2013 року Банк направив за місцем реєстрації ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 вимогу про звільнення будинку, який є предметом іпотеки, за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.18).

Згідно акту, затвердженого генеральним директором ТОВ «Житлорембудсервіс» О.В.Бондаренко від 07.11.2012 р. № 225-1, ОСОБА_3 та його малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_2, що також вбачається з листа Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 16.10.2013 р. за № 04/1135 (т.1, а.с.108, 164)

За інформацією Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 20.12.2013 р. за №04/1568, в ході комісійного соціального інспектування за місцем реєстрації ОСОБА_3 та його неповнолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1, виявлено, що за даною адресою зареєстровано 8 осіб: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_15 (т.1, а.с.165).

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив із того, що Банком не дотримано досудовий порядок врегулювання спору, а саме обов'язкову процедуру письмового попередження про звільнення відповідачів із займаного житлового приміщення протягом одного місяця, а тому дійшов висновку щодо відсутності підстав для їх виселення та зняття з реєстраційного обліку, а також визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Однак з таким висновком місцевого суду повністю не можна погодитися, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» (далі-Закон), у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що нею регулюється порядок звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки у випадку порушення боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, тоді як предметом позову є вимоги про примусове виселення осіб, що мешкають у квартирі, яка є предметом іпотеки, на яку звернуто стягнення згідно з судовим рішенням, що набрало законної сили.

З огляду на наведене посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що невиконання вимог частини першої статті Закону про надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, є слушними.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

У відповідності до ст.40 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній до внесення змін до цієї статті Законом України №3795-VІ (3795-17) від 22.09.2011р., звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011р. №3795-VІ (3795-17), який набрав чинності 16.10.2011р., частину другу статті 40 після слів "передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення" доповнено словами "шляхом позасудового врегулювання на підставі договору".

Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення з позовом, постановлення місцевим судом рішення та на даний час, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено частиною 3 статті 109 ЖК України, до якої також було внесено відповідні зміни на підставі Закону України від 22.09.2011р. №3795-VІ (3795-17).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.43 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Таким чином, законодавцем було змінено порядок досудового врегулювання правовідносин, пов'язаних з виселенням мешканців із переданих в іпотеку житлових приміщень. Відтак, обов'язковість досудової вимоги іпотекодержателя до мешканців про добровільне виселення з наданням строку на його виконання, обмежена випадком прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем у позасудовому порядку на підставі договору.

За таких обставин, іпотекодержатель, звертаючись до суду з позовом про виселення мешканців із предмета іпотеки зобов'язаний дотриматись досудового порядку врегулювання правовідносин, пов'язаних з добровільним виселенням мешканців із предмету іпотеки лише у випадку звернення стягнення у позасудовому порядку на підставі договору.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду при зверненні стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки предметом заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у т.ч. є виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_7 та малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6 із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, на яке рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2012 року, яке набрало законної сили, вже звернуто стягнення, місцевий суд безпідставно застосував положення ст.40 ЗУ «Про іпотеку», які втратили чинність та були змінені на дату звернення з позовом та ухвалення оскаржуваного рішення.

Відтак, суд першої інстанції невірно застосував наведені норми матеріального права та дійшов хибного висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів у зв»язку з не направленням їм повідомлення про виселення.

З огляду на вищевикладене твердження в апеляційній скарзі про те, що обставина стосовно відсутності відомостей про вручення відповідачам письмових вимог позивача про добровільне виселення з будинку не має правового значення для вирішення спору, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено на підставі рішення суду, а, у зв»язку з тим, що відповідачі разом із малолітніми дітьми відмовляються звільнити житловий будинок, на який звернуто стягнення як на предмет іпотеки, останні підлягають виселенню, є такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи те, що спір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку вирішений рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 06.06.2012 року у справі 2-57/12, яке набрало законної сили, місцевий суд дійшов вірного висновку про закриття провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи Органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч.4 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).

Оскільки виселення у примусовому порядку з предмету іпотеки не є правочином, згода органу опіки та піклування як на виселення, так і на реалізацію предмету іпотеки у процесі виконання рішення суду не потрібна.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що при укладенні договору іпотеки, який підписано сторонами, було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов та за змістом п.12.5 Договору іпотеки, предмет іпотеки не знаходиться у спільній власності та не є часткою, паєм (їх частинами) у статутному фонді підприємств; не є часткою у спільному майні за договором про сумісну діяльність; пунктом 14 Договору передбачено, що розпорядження предметом іпотеки Іпотекодавець має право виключно за письмовою згодою Іпотекодержателя.

Відповідачі не надали доказів на підтвердження того, що чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та їхні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_16, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, були вселені до спірного будинку за письмовою згодою ПАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержателя), як і діти ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_6, які народилися після укладення договору іпотеки від 27.12.2007 року.

Матеріалами справи знайшло підтвердження, що ОСОБА_3, ОСОБА_7 та малолітні ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, проживають у будинку АДРЕСА_2 (т.1, а.с.108, 164), добровільно виконати вимогу Банку про виселення не бажають, тому, з огляду на те, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.06.2012 року, яке набрало законної сили, вже звернуто стягнення на предмет іпотеки, наявні всі підстави для задоволення позову про визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням та виселення з предмету іпотеки.

Зазначені вище порушення норм матеріального та процесуального права позбавили місцевий суд можливості повністю, всебічно та об"єктивно дослідити всі обставини справи та винести по ній законне і обгрунтоване рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у позові в частині визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням і та виселення з будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "ПриватБанк", - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселення, -скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_7 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа-Орган опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука про виселення, - задовольнити частково.

Визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та виселити з будинку АДРЕСА_2 наступних осіб: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_18., ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5., ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк " по 121,80 (сто двадцять одній гривні 80коп.) грн. судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун