Справа № 522/8393/15-ц
Провадження № 2/522/6143/15
Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Погрібного С.О.
за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення суми банківських вкладів, розірвання договорів,
На неодноразові звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до банку з метою повернення внесених коштів та внесення відповідних змін до депозитних договорів в частині зміни відомостей про вкладника, шляхом укладення додаткової угоди до договорів банківського вкладу, заявники відповіді від банку не отримали, відповідач свої зобов'язання з повернення суми депозитних вкладів не виконав.
Відповідач у судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, представник якого не зявився, у порядку заочного розгляду справи.
Позивач надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову.
Щодо фактичних обставин по справі.
Між ОСОБА_3 та відповідачем 24 вересня 2014 року укладені договори банківського строкового вкладу:
Між позивачем ОСОБА_1 та вкладником ОСОБА_3 22 березня 2015 року укладено договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з умовами якого останній як первісний кредитор відступив право вимоги, а новий кредитор ОСОБА_1 набув право вимоги первісного кредитора до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» за вказаними депозитними договорами.
На неодноразові звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до банку з метою повернення вкладених коштів та внесення відповідних змін до депозитних договорів в частині зміни відомостей про вкладника, шляхом укладення додаткової угоди до договорів банківського вкладу, заявники відповіді від банку не отримали, відповідач свої зобов'язання з повернення суми депозитних вкладів не виконав.
Щодо права вимоги позивача за вказаними правовідносинами.
Щодо права вимоги позивача за вказаними правовідносинами судом враховано, що між ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої, укладено договір відступлення права вимоги (цесії) від 22 березня 2015 року, за яким ОСОБА_1 набув право вимагати від банку суми заборгованості за депозитними договорами, що укладені між ОСОБА_3 та відповідачем 24 вересня 2014 року, на його користь у розмірі 5 000 доларів США.
Відповідно до п. 1 ч. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Зазначеним договором розмір відступлення права вимоги зобов'язання боржника від первісного кредитора до нового кредитора визначено в 5 000,0 доларів США, які підлягає сплаті боржником (відповідачем) на користь кредитора (позивача).
Щодо суми заборгованості за депозитними вкладами та розірвання вказаних договорів.
Згідно з пунктом 1 вказаних договорів-заяв, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вказаний у договорі вкладний рахунок загальною сумою 5 000,0 доларів США на строк з 24 вересня 2014 року до 24 березня 2015 року, у порядку та на умовах визначених в цьому договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами банку та оприлюднені на офіційному сайті (надалі Основні умови).
Крім того, в п. 6 договору-заяви передбачено, що після закінчення строку, визначеного в п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.
Відповідно до п.5.2. Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. Вказану письмову вимогу вкладник зобовязаний надати банку у двох автентичних примірниках, один з яких приймається банком, а другий повертається вкладнику з відміткою банку про отримання письмової вимоги.
ОСОБА_3 20 березня 2015 року й позивач разом з ОСОБА_3 23 березня 2015 року тобто у встановлений термін звернулися до відповідача із відповідною заявою, втім ані коштів, ані відповіді їм надано не було.
Відповідно до п.6.3.2. Основних умов, банк зобов'язаний при припиненні дії договору здійснити розрахунок, повернути вкладнику суму вкладу та нараховані проценти в дату повернення вкладу та закрити вкладний рахунок.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
За правилом ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Клієнт банку це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Таким чином, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема, у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно, захист його прав як споживача регламентується Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного кодексу України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування.
Правилом статті 1074 ЦК України забороняється обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За положенням ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банку виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а у вкладника право вимагати виконання зазначених дій.
Додатково судом враховано, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відмовляючи задовольнити вимогу вкладника про розірвання договорів та повернути вкладені грошові кошти, які належать на позивачу, шляхом ігнорування його звернень, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Таке порушення виявилося в наступному. У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимог Цивільного кодексу. Всупереч умов цього договору до цього часу відповідач не дотримався вказаних зобовязань, у звязку із чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з п. п. 1 та 3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки грошове зобовязання відповідачем не виконано, є наявним порушення п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, відповідно до якого банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З 24 березня 2015 року (дати повернення коштів, зазначеної у договорі) і до теперішнього часу відповідач не повернув позивачу грошові кошти депозитного вкладу та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, тим самим не виконав своїх зобов'язань за договором.
Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу у зв'язку з закінченням строку дії договорів, а відмова від такої видачі чи ігнорування звернення вкладника є неправомірними.
Таким чином, право на повернення депозитних вкладів у позивача у іноземній валюті, так само, як і обов'язок відповідача повернути суму вкладів виникло у сторін після закінчення строків дії вказаних договорів банківського вкладу тобто з 24 березня 2015 року, а тому суд вбачає правові підстави для задоволення цих позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» розірвати ці договори та повернути суму банківських вкладів за ними.
Щодо валюти зобовязання.
Належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення коштів у валюті, визначеній у договорі банківського вкладу у доларах США.
Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно із абз.3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором, не суперечить чинному законодавству України.
Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача щодо повернення суми вкладів у загальному розмірі 5 000,0 доларів США. Станом на день постановлення цього рішення Національним банком України встановлено такий офіційний курс гривні до долара США, за яким 100 доларів США коштують 2214,7739 гривень. Таким чином за офіційним курсом НБУ сума боргу в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 110738,695 гривень.
Проте, визначення грошового еквіваленту належних позивачу до сплати відповідачем сум коштів банківського вкладу в резолютивній частині цього рішення не відповідатиме характеру правовідносин, що існували між сторонами, з огляду на це позов підлягає частковому задоволенню. Валютою боргу та платежу у досліджуваних правовідносинах є долари США.
Також судом враховано, що відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору за цим позовом, оскільки його вимоги пов'язані з порушенням його прав як споживача.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Керуючись п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 16, ч.1 ст. 96, ст. 526, ч.1 ст. 530, ст. 610, ст. 1058, ч. 2 ст. 1060 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, СУД
ОСОБА_4 Григоровича до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про стягнення суми банківських вкладів, розірвання договорів задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в дохід держави на відшкодування належного до сплати судового збору в сумі 1 107,39 гривень.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача шляхом звернення з заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

17.06.2015