Справа № 630/266/15-ц
Провадження № 2/630/229/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № HAU2GК00000002 від 21 травня 2008 року в розмірі 20039,43 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 березня 2015 року складає 468722,22 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказував, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 21 травня 2008 року був укладений кредитний договір № HAU2GК00000002 (далі за текстом Кредитний договір), за яким відповідачу було на дано кредит в сумі 20816,91 доларів США строком до 21 травня 2023 року. В свою чергу відповідач ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання щомісячно сплачувати Банку грошові кошти для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії тощо. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 19 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 20039,43 доларів США.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 позов підтримали повністю і просили його задовольнити. В своїх поясненнях ОСОБА_2 посилався на обставини, викладені в позові, а також пояснив суду, що збільшення суми залишку по кредиту в травні кожного року відбувалось через те, що Банк самостійно проводив дії по страхуванню життя та майна відповідача. Представник позивача ОСОБА_3 подав письмові пояснення, в який вказував на наявність у Банку права на нарахування пені.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував тим, що відповідач, не зважаючи на економічну кризу намагався належним чином виконувати свої зобовязання за кредитним договором, але не має на сьогодні достатньої фінансової можливості. З іншого боку, позивач не має права вимагати повернення всієї суми заборгованості, в тому числі тієї, строк сплати якої ще не настав, оскільки не направив на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про розірвання кредитного договору, як про це передбачено в п. 2.3.3. договору.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, повідомлених суду його представником. Додатково ОСОБА_1 пояснив суду, що після отримання кредиту мав роботу та сплачував грошові кошти на повернення кредиту. Але через погіршення стану здоров'я, що призвело в 2013 році до встановлення йому 2 групи інвалідності, та девальвації гривні він не має змоги належним чином сплачувати кредит. Також ОСОБА_1 під час надання пояснень згадав, що підписував на вимогу Банку два договори страхування майна і життя, та в подальшому отримував два листа про необхідність сплати страхових платежів, які сплатив разом щомісячними платежами по поверненню кредиту. Але згадати про те, в якому році отримував такі листи, в якій сумі були визначені страхові платежі за кожним з договорів, ОСОБА_1 не зміг, лише пояснив, що приходив до каси Банку та сплачував грошові кошти в розмірі щомісячного платежу.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи та подані представниками докази, встановив наступне.

Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № HAU2GК00000002 від 21 травня 2008 року. У відповідності з умовами пп. 1.1., 7.1. вказаного кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 24070,56 доларів США зі строком погашення по 21 травня 2023 року з яких 20000,00 доларів США на придбання нерухомості, 600,00 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент видачі кредиту, 116,91 доларів США на страхування майна, 100,00 доларів США особисте страхування, та 3253,65 доларів США на сплату страхових платежів у випадках і порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Кредитним договором (п. 5.1., 8.4.) встановлено, що у випадку порушення позичальником будь-яких зобов'язань по кредитному договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати.

Також у п. 5.3. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником строків платежів по будь-яким грошовим зобовязанням більше ніж на 30 днів, позивальник повинен сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Кредитним договором в п. 8.1.2. зафіксована домовленість сторін про те, що у разі порушення термінів оплати по кредиту, в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені вважається останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Протягом строку користування кредитом ОСОБА_1 неналежним чином проводив оплату кредиту, відсотків та інших платежів. Так, порушення відповідачем умов кредитного договору по поверненню кредиту, виходячи з відомостей розрахунку заборгованості, мало місце в жовтні 2014 року, коли він спалив по кредиту не в повному обсязі, що викликало прострочку з його боку.

Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобовязувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Таким чином, позивача слід вважати таким, що набув право вимоги до ОСОБА_1 на час звернення з позовом до суду.

Позивач стверджує в позові про те, що в результаті неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань, станом на 19 березня 2015 року з боку відповідача виникла заборгованість в загальній сумі 20039,43 доларів США, яка складається з наступного:

заборгованість по кредиту 17918,35 доларів США;

заборгованість по процентам за користування кредитом 953,53 доларів США;

заборгованість з комісії за користування кредитом 161,53 доларів США;

пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 41,58 доларів США;

штраф (фіксована частина) 10,69 доларів США;

штраф (процентна складова) 953,75 доларів США.

Однак, обґрунтованість позовних вимог наявністю саме такої заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» представником позивача в судовому засіданні не доведена та спростовується доказами, наявним в матеріалах справи.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 19 березня 2015 року, фактична сума виданого ОСОБА_1 кредиту склала 20816,91 доларів США, проти чого відповідач не заперечував під час розгляду справи. Але протягом строку користування кредитом залишок по кредиту в травні кожного календарного року, та окремо в вересні 2010 року, збільшувався на певну суму. Загалом, сума залишку кредиту збільшилася на 718,49 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_2 запевнив суд в тому, що таке збільшення кредиту відбувалось через сплату Банком страхових платежів від імені ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів.

Відповідно до п. 2.1.3., 2.2.7. кредитного договору для позичальника передбачений обовязок подання Банку договорів страхування предмету іпотеки та особистого страхування. У випадку непредявлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів до дат їх сплати, Банк сплачує страхові платежі за Договорами страхування за рахунок кредиту.

На підтвердження виникнення у Банку права вимоги від ОСОБА_1 збільшеної заборгованості по кредиту представники позивача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 надали суду текстову роздруківку виписки (а.с. 65-67) по рахунку ОСОБА_1 за період з 15 вересня 2008 року і по 27 грудня 2014 року, яка не засвідчена підписом відповідального працівника Банку, та копії платіжних доручень (а.с. 82-94) про проведення оплати страхових премій ОСОБА_1 по договорах.

Але через неподання позивачем та його представниками примірників договорів страхування майна та особистого страхування суд позбавлений можливості пересвідчитися у правомірності сплачених страхових платежів та відповідності розмірів такої сплати умовам цих договорів та кредитного договору. Це, в свою чергу, виключає можливість для суду пересвідчитися в правильності представленого суду розрахунку заборгованості по кредиту.

З іншого боку, відсутність договору особистого страхування ОСОБА_1 не дає змоги суду з'ясувати обставини, які можуть мати значення для вирішення справи по суті. Так, з пояснень відповідача ОСОБА_1 та представлених ним копій пенсійного посвідчення (а.с. 70) та довідки до акта огляду МСЕК від 30 березня 2015 року (а.с. 53) вбачається, що відповідач через хворобу в 2012 році набув статусу інваліда 2 групи з 17 травня 2013 року, тобто втратив можливість повної працездатності. Не виключено, що в такому разі мав місце страховий випадок, з настанням якого страхова компанія мала б здійснити страхову виплату на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення кредитної заборгованості.

Крім того, в п. 3.3. кредитного договору передбачено, що кошти, отримані від позичальника на погашення заборгованості по кредиту направляються на відшкодування збитків Банку, далі пені, далі простроченої комісії, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі кредиту.

Однак, відомості, викладені в розрахунку заборгованості, свідчать про невиконання позивачем умов кредитного договору, яке полягає в тому, що грошові кошти, які сплачував ОСОБА_1 на користь Банку, зараховувались з порушенням визначеного порядку. Так, в розрахунку позивач вказує на наявність заборгованості по пені, яка виникла з квітня 2009 року, хоча майже кожного місяця відповідач вносив грошові кошти до каси Банку, за рахунок яких позивач мав би задовольнити свої вимоги по пені.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що допущені позивачем порушення умов кредитного договору та неподання належних і допустимих доказів, ставлять під сумнів обґрунтованість відомостей, викладених в розрахунку заборгованості станом на 19 березня 2015 року, а відсутність інших належних доказів, для подання яких представнику позивача було надано достатньо часу, позбавляє суд можливості встановити розмір існуючої з боку ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на визначену дату.

Оскільки позивачем не доведена обґрунтованість визначеної ним заборгованості за кредитним договором, а суд позбавлений можливості за вищевикладених обставин самостійно визначити певний розмір заборгованості за кредитом та її складові, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 612, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Люботинського міського суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. О. Малихін