Справа № 308/8461/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої: Готри Т.Ю.,

суддів: Кожух О.А., Леска В.В.,

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Таврика», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив встановити юридично значимий факт - факт укладення між ним та ПАТ «Банк «Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - строкового договору простого депозитного вкладу на суму 20000,00 гривень з нарахуванням 26,2% відсотків. Зобов»язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати йому кошти в розмірі вкладу в сумі 20000,00 гривень та нараховані відсотки в сумі 2620 гривень.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2014 року, яке набрало законної сили, визнано договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника В №004389 від 01 жовтня 2012 року, укладений між ПАТ «Банк «Таврика», в особі відділення №23 АТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_1 - недійсним.

Однак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 30.04.2014 року відмовив йому у виплаті вкладених ним грошових коштів посилаючись на те, що згідно п.3 ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника, у зв'язку з чим ОСОБА_1 не було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Позивач вважає, що Фонд зобов'язаний повернути йому його вклад і нараховані на нього відсотки, тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.12.2014 року провадження в частині вимог ОСОБА_1 про зобов'язання Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати позивачу кошти в розмірі вкладу в сумі 20000,00 гривень та нараховані відсотки в сумі 2620 гривень - закрито. Роз»яснено позивачу його право звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства (а.с.45).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено юридично значимий факт - факт укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - строкового договору простого депозитного вкладу на суму 20000,00 гривень з нарахуванням 26,2% відсотків.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Таврика» на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 гривень.

У апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Таврика» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 і представник ПАТ «Банк «Таврика» в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій цієї статті.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Однак, вимоги ОСОБА_1 про встановлення юридично значимого факту, а саме факту укладення між ним та ПАТ «Банк «Таврика» 01 жовтня 2012 року правочину - строкового договору простого депозитного вкладу на суму 20000,00 гривень з нарахуванням 26,2% відсотків - не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки факт укладення договору може бути підтверджений лише самим договором, а не шляхом встановлення юридичного факту про це, так як чинним законодавством для договору банківського вкладу (депозиту) встановлені відповідні вимоги щодо його укладення, форми договору, умови, строк, дія, та інші істотні умови, які є необхідними для договорів даного виду (ст.1058-1060 ЦК України). Тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про встановлення зазначеного факту.

Крім цього, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2014 року, яке набрало законної сили, визнано договір банківського вкладу «Ощадний плюс» з видачею купонного ощадного сертифікату на пред'явника В №004389 від 01 жовтня 2012 року, укладений між ПАТ «Банк «Таврика», в особі відділення №23 АТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_1 - недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість такого, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, посилання позивача на неможливість повернення вкладених ним грошових коштів, окрім як встановлення факту, що має юридичне значення, не заслуговують на увагу з огляду на вище наведене.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу банку задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 березня 2015 року - скасувати.

У позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :