Справа № 226/2461/15-ц
Справа № 2/226/1125/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2006 року їй належить трикімнатна житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53,9 кв.м, у тому числі жилою 39,2 кв.м. У зазначеній квартирі окрім неї, як члени сім'ї власника житла зареєстровані її неповнолітні діти: ОСОБА_3, 2002 року народження, ОСОБА_4, 2010 року народження, ОСОБА_5, 2012 року народження, та її чоловік ОСОБА_2, 1980 року народження. В січні 2012 року, у період її вагітності, відповідач повідомив їй про те, що в нього є інша жінка, яка народила від нього дитину, і він має намір створити з тією жінкою сім'ю. Відповідач зібрав свої особисті речі та пішов від неї. З того часу вони декілька разів намагалися зберегти сім'ю та примиритися, але в них нічого не вийшло. На теперішній час відповідач мешкає з іншою жінкою у фактичних шлюбних відносинах та поживає в будинку останньої в Одеській області. Останній раз відповідач приїздив навідати дітей на новорічні свята в січні 2014 року. З того часу він не проживає в спірній квартирі без поважної причини, особистих речей в приміщенні не має. Проте вона змушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Відповідач не приймає участі в оплаті цих послуг, а також не компенсує їй витрати, пов'язані зі їх сплатою. Тому позивач, посилаючись на ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву про визнання позовних вимог.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2006 року, посвідченого 05.12.2006 року приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, реєстровий номер 8641. Право власності позивача на придбану квартиру зареєстровано у бюро технічної інвентаризації (далі БТІ) м.Димитров 27.03.2007 року у реєстровій книзі № 20 за реєстровим № 7, що підтверджується відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно БТІ м.Димитров, витягом з Державного реєстру правочинів, технічним паспортом на квартиру (а.с.4-6, 7, 8-9, 10-11).

У даній квартирі зареєстровані: в якості власника позивач ОСОБА_1, 1983 року народження, діти позивача: син ОСОБА_3, 2002 року народження, син ОСОБА_4, 2010 року народження, донька ОСОБА_5, 2012 року народження, та чоловік позивача - відповідач ОСОБА_2, 1980 року народження, про що свідчить довідка приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 13.07.2015 року (а.с.12).

Відповідно до акту приватного підприємства «Домінант-Сервіс» від 24.07.2015 року, виготовленого спеціалістами підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_2 з січня 2014 року по день складання акту за адресою: АДРЕСА_1, не проживав (а.с.13).

Дану обставину у судовому засіданні підтвердили допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її сусідкою. Вона проживає на другому поверсі, а ОСОБА_1 на третьому, в одному під'їзді. Їх молодші діти ходять до дитячого садка в одну групу. На теперішній час ОСОБА_1 проживає разом з дітьми 3-х, 5-ти та 13-ти років. Батько дітей, ОСОБА_2, не мешкає з ними приблизно з січня 2014 року. Чому він не проживає разом з ОСОБА_1 їй невідомо. Зі слів позивача їй відомо, що ОСОБА_2 проживає в Одеській області.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що ОСОБА_8 проживає з нею в одному домі, в одному під'їзді, на третьому поверсі. ОСОБА_1 проживає у квартирі з трьома дітьми: два хлопчика та одна дівчинка. Старша дитина ОСОБА_3 у 8 класі, син ОСОБА_4 ходить до дитячого садка, доньці ОСОБА_5 3 роки. Батько дітей знаходиться десь під Одесою. Вона з ним знайома, його звуть ОСОБА_2. Останній раз вона його бачила приблизно півтора роки тому, приблизно в січні 2014 року. З того часу вона його не бачила. Їй відомо, що в нього інша сім'я. Фактів, щоб позивач перешкоджала ОСОБА_2 проживати у спірній квартирі, їй невідомо. Відповідач покинув ОСОБА_1, коли остання була вагітна третьою дитиною.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою проживання позивача, яка є власницею житла, у якості її чоловіка.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з січня 2014 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом більш ніж півтора року, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.09.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько