Справа № 344/5457/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1843/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Пресмаш» про зобов'язання видати довідку та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 пред'явив до ВАТ «Пресмаш» вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач в добровільному порядку відмовляється видати йому довідку про те, що протягом 2012-2015 років він не отримував путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації. Посилаючись на те, що такими діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, просив позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що судом безпідставно не було задоволено його клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема довідок від департаменту соціальної політики. Також судом не було враховано того, що на час витребування довідки він являвся інвалідом та мав право на одержання безкоштовної путівки та отримання вищезазначеної довідки. Крім того, апелянт вказує на те, що відповідач у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» повинен був надати відповідь на його заяву про видачу довідки, оскільки на той час він являвся працівником ВАТ «Пресмаш». Не погоджується апелянт також і з висновком суду про те, що видача довідки такого характеру не є обов'язком відповідача, оскільки згідно п.3 постанови КМУ від 22.02.2006 року №187 працюючі особи забезпечуються путівками за основним місцем роботи або за місцем обліку в структурних підрозділах питань соціального захисту населення на підставі довідки з місця роботи про те, що їм не видавалась безплатна путівка протягом двох попередніх років. Посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким частково задовольнити його позов, а саме у видачі довідки відмовити за минуванням потреби, а моральну шкоду відшкодувати у повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Представник ВАТ «Пресмаш» в засідання апеляційного суду не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення направлялось у встановленому порядку і завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок ВАТ "Пресмаш" видати позивачу згадану вище довідку не передбачений нормами чинного законодавства України. Однак, на думку колегії суддів, з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, будучи працівником ВАТ "Пресмаш", 10 березня 2015 року звернувся до адміністрації підприємства із заявою про видачу довідки про те, що протягом 2012-2015 років він не отримував безкоштовної путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації.

Зазначена довідка ОСОБА_2 була необхідна для реалізації його права на отримання в органі соціального захисті населення у з структурними підрозділами з питань в'язку із інвалідністю безоплатної путівки на санаторно-курортне лікування. Подача зазначеної довідки з місця роботи передбачена пунктом 3 "Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами міських рад", який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року №187.

Отже, вимога ОСОБА_2 про видачу йому згаданої довідки була правомірною. Він вправі був отримати від підприємства, на якому працював, інформацію, необхідну для реалізації права на безоплатне санаторно-курортне лікування.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про інформацію" передбачено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів. В частині 3 названої статті Закону вказано, що кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законодавством.

З наведеного вище випливає, що ВАТ "Пресмаш", як суб'єкт інформаційної діяльності, в порушення вимог норм чинного законодавства ухилилось від виконання свого обов'язку щодо надання ОСОБА_2 інформації, яка на той час була йому необхідна для реалізації його права на отримання безоплатної путівки на санаторно-курортне лікування. Оскільки позивач у встановленому процесуальним законодавством не відмовився від своєї вимоги щодо надання йому підприємством згаданої вище довідки, то відповідача слід зобов'язати надати ОСОБА_2 зазначену інформацію.

Статтею 49 Закону України "Про інформацію" встановлено, що у випадках, коли правопорушенням, вчиненим суб'єктом інформаційної діяльності, завдано матеріальної чи моральної шкоди фізичним або юридичним особам, винні особи відшкодовують її добровільно або на підставі рішення суду.

Згідно із ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що при розгляді цивільних справ названої категорії суду слід з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, з чого він виходить при оцінці шкоди, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Апеляційним судом встановлено, що для відшкодування відповідачем моральної шкоди є правові підстави, оскільки невидача відповідачем ОСОБА_2 довідки про те, що протягом 2012-2015 років він не отримував безкоштовної путівки на санаторно-курортне лікування та грошової компенсації, по-перше, спричинило порушення його прав на отримання інформації, яка стосувалась його особисто. По-друге, внаслідок протиправної відмови ВАТ "Пресмаш" у видачі згаданої довідки ОСОБА_2 змушений був витрачати свій час та зусилля для відновлення в суді порушеного права на інформацію. Колегія суддів вважає, що незаконною відмовою підприємства у наданні необхідної працівнику інформації ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яку з врахуванням названих обставин, слід оцінити в розмірі 500 грн.

У зв'язку із вище викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі не може бути залишено в силі, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ВАТ «Пресмаш» задовольнити частково.

Зобов'язати ВАТ «Пресмаш» видати ОСОБА_2 довідку про те, чи протягом 2012-2015 років він отримував безкоштовні путівки на санаторно-курортне лікування або грошову компенсацію.

Стягнути з ВАТ «Пресмаш» на користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот) грн на відшкодування моральної шкоди та 36 (тридцять шість) грн 54 коп сплаченого судового збору .

Стягнути з ВАТ «Пресмаш» в користь держави 207 (двісті сім) грн 06 коп судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко