Справа № 147/1490/14-ц Провадження № 22-ц/772/880/2015Головуючий в суді першої інстанції Савченко С. М.
Категорія 50 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та аліментів на утримання повнолітньої дочки, -

встановила:

09 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4, в сумі 450 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка досягла повноліття і виплата аліментів припинилася. В період неповноліття дочка розпочала навчання в Вінницькому коледжі Національного університету харчових технологій, з оплатою за навчання без призначення стипендії і продовжує навчатися, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Всі витрати пов'язані з навчанням дочки несе позивач. Так за період навчання 2012-2013 року позивач заплатила 5230 грн., за 2013-2014 н.р. - 5450 грн., за 2014-2015 н.р. - 5450 грн., а всього 16130 грн., а також за проживання в гуртожитку в період з 16 серпня 2011 року по 17 січня 2014 року - 4870 грн. В зв'язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, яка продовжує навчання, починаючи з дня подачі заяви до суду і до дня закінчення навчання, тобто до 01 березня 2015 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ? частину коштів за навчання дочки в сумі 8065 грн. та ? частину коштів за проживання дочки в гуртожитку в сумі 2435 грн.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, в сумі 450 грн. щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до закінчення нею навчання 01.03.2015 року, але не більше як до досягнення дитиною віку 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_4 в розмірі 10500 грн.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат в розмірі 10500 грн., посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції неправильно застосовано до правовідносин про стягнення аліментів на повнолітню дитину норму ст. 185 СК України, яка регулює відносини стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, а витрати понесені позивачем на оплату навчання та проживання дочки в гуртожитку входять в суму аліментів, які сплачувалися відповідачем відповідно до рішення суду. При цьому доказів того, що ОСОБА_3 зверталася з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2, на утримання дочки, яка навчається, і не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, не надала, а тому ці аліменти не можуть бути стягнуті за минулий час.

В іншій частині рішення суду відповідачем не оскаржується, а тому відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, з підстав зазначених в ній.

Позивач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дочка ОСОБА_4, продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги батьків, повністю перебуває на утриманні позивача, яка сплатила кошти за навчання в сумі 16130 грн. та за проживання в гуртожитку в сумі 4870 грн., а відповідач має змогу надавати утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання в сумі 450 грн. щомісячно, а також має рівний обов'язок по сплаті додаткових витрат на навчання дитини, і повинен компенсувати позивачу половину фактично понесених витрат.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року, яке набуло законної сили 27 серпня 2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 450 грн. щомісячно, починаючи з 25 липня 2013 року до повноліття дитини (а.с. 4).

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_2 не працює, пенсію не отримує, отримує дохід від ведення домашнього господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 досягла повноліття.

Згідно довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 16 жовтня 2014 року № 1957 ОСОБА_4 є студенткою гр. 4-ОВ-2 четвертого курсу денного відділення Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій І-го рівня акредитації, за контрактною формою навчання, стипендію не отримує. Навчається з 01 вересня 2011 року, термін навчання до 01 березня 2015 року (а.с 15).

Відповідно до довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 12 листопада 2014 року №289 та довідки №51 від 03 березня 2015 року ОСОБА_4 навчалася на денному відділенні у Вінницькому коледжі НУХТ , оплата за навчання становила 2011-2012 навчальний рік - 4900 грн., 2012-2013 н.р. - 5230 грн., 2013-2014 н.р. - 5450 грн., 2014-2015 н.р. - 5450 грн. (а.с. 9, 65).

Згідно копій квитанцій, які є в матеріалах справи ОСОБА_3 за навчання ОСОБА_4 сплачено : за навчання 1-ий курс - 20 грудня 2011 року - 2400 грн. (а.с. 29), 16 серпня 2011 року - 2400 грн., 17 січня 2012 року - 100 грн. (а.с. 31), за навчання 2-ий курс - 31 серпня 2012 року - 2615 грн., 19 грудня 2012 року - 2615 грн. (а.с.10,30), за навчання 4-ий курс - 14 січня 2015 року - 2725 грн. (а.с.27), від імені ОСОБА_4 за навчання 3-ій курс сплачено 16 січня 2014 року - 2725 грн. та за навчання 4-ий курс - 01 вересня 2014 року - 2725 грн. (а.с. 11,28).

З довідки Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій від 21 листопада 2014 року №2063 вбачається , що студентка 4-ОВ-2 ОСОБА_4 проживала в гуртожитку №2 Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій з вересня 2011 року по червень 2014 року та сплатила за проживання в гуртожитку 16 серпня 2011 року - 800 грн., 20 грудня 2011 року - 800 грн., 31 серпня 2012 року - 640 грн., 16 січня 2013 року - 830 грн., 30 серпня 2013 року - 720 грн., 17 січня 2014 року - 1080 грн., а всього на суму 4870 грн. (а.с. 12).

Згідно з ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Позивач заявила вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_4, понесених нею на оплату навчання та проживання в гуртожитку за період з 2 курсу по 4 курс , тобто за 2012-2015 навчальні роки, що визнається позивачем.

Кошти понесені на оплату навчання та проживання за 2011-2012 навчальний рік (1-ий курс) було сплачено сторонами спільно, що визнається і не заперечується обома сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

З аналізу зазначених норм вбачається, що норми цієї глави не поширюють дію положень ст. 185 СК України на правовідносини, які виникають між батьками з приводу їх участі в утриманні повнолітніх дочки, сина.

Правила статті 185 СК України поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей.

Таку ж правову позицію було висловлено в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14, яка є обов'язковою для всіх судів України.

За визначенням ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

На зазначені норми закону суд першої інстанції уваги не звернув та необґрунтовано застосував статтю 185 СК України до правовідносин щодо обов'язку батьків по утриманню повнолітньої дитини за аналогією закону.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2.

2014-2015 навчальний рік розпочався після досягнення ОСОБА_4 повноліття, і кошти в сумі 5450 грн. за 4-ий курс навчання (згідно квитанцій від 01 вересня 2014 року та від 14 січня 2015 року) не є додатковими витратами, оскільки ст. 185 СК України не поширює свою дію на правовідносини по утриманню повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Отже, ? частина коштів від 5450 грн. не може бути стягнута з відповідача відповідно до ст. 185 СК України, оскільки ці правовідносини регулює гл. 16 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на навчання та проживання , суд першої інстанції визнав доведеним суму фактично понесених ОСОБА_3 витрат на оплату навчання дочки ОСОБА_4 в 16130 грн. та на проживання 4870 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно наявних копій квитанцій та довідок Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій вбачається, що за період з 2012 по 2015 рік, за 2-ий -- 4-ий курс навчання позивачем ОСОБА_3 , а також від імені ОСОБА_4 було сплачено 16130 грн., 5450 грн. з яких сплачено після досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Також по справі було встановлено, що з жовтня 2012 року за рік до розірвання шлюбу (03 жовтня 2013 року), сторони припинили вести спільне господарство та спільне проживання , що визнається сторонами у справі.

Встановивши дані обставини, суд першої інстанції не дав їм належної оцінки,оскільки під час шлюбу сторін, в період неповноліття ОСОБА_4 за навчання останньої за 2-ий курс 31 серпня 2012 року було сплачено 2615 грн., за проживання в гуртожитку (1-ий - 2-ий курс) було сплачено 16 серпня 2011 року - 800 грн., 20 грудня 2011 року - 800 грн., 31 серпня 2012 - 640 грн., всього 4855 грн.

Тобто в цей період, до часу припинення спільного ведення господарства і спільного проживання в жовтні 2012 року і до звернення ОСОБА_3 із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини 27 липня 2013 року сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали рівні обов'язки по утриманню дитини, виходячи з чого суд не приймає до уваги доводи позивача, що ці кошти були сплачені нею особисто.

Колегія суддів приймає до уваги, що кошти за навчання ОСОБА_4 в сумі 8065 грн. (2615 грн. + 5450 грн.) та за проживання в гуртожитку 16 січня 2013 року - 830 грн., 30 серпня 2013 року -720 грн., 17 січня 2014 року - 1080 грн. , а всього на суму 10695 грн., сплачені після того, як сторони припинили спільне ведення господарства та після розлучення і до повноліття дитини, а тому виходячи з положень ст. 141 СК України 1/2 частина вартості понесених ОСОБА_3 додаткових витрат на навчання та проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 в гуртожитку в сумі 5347,5 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2

За таких обставин, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неналежно оцінив докази у справі, неналежно встановив коло спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, які їх регулюють, що призвело до ухвалення неправильного рішення, а тому рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, п.1.ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 23 січня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дочки скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати по оплаті навчання ОСОБА_4 в розмірі 5347 (п'ять тисяч триста сорок сім) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 124,2 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ І.М. Стадник

З оригіналом вірно: