Ухвала

іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 6 490 доларів США за договором банківського рахунку та 32,46 доларів США - 3 % річних за порушення строків повернення коштів.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що 03 квітня 2013 року між сторонами укладено договір банківського рахунку, за яким йому відкрито поточний рахунок у доларах США, однак, незважаючи на його звернення до відповідача, банк не виконав своїх обов'язків та не виплатив йому кошти, що перебували на рахунку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2015 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між банком і позивачем виникли договірні відносини з банківського вкладу, по закінченню строку дії договору позивач звернувся до банку із вимогою повернути грошові кошти з його поточного рахунку, однак банк не виконав взятих на себе зобов'язань за договором та не виплатив позивачу грошові кошти, що є підставою для їх стягнення та сплати 3 % річних від простроченої суми.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач не надав доказів того, що він звертався в касу банку із заявами про видачу готівки та йому в цьому було відмовлено, тому підстав для стягнення коштів немає.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського рахунку, за яким банк відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США № НОМЕР_1 та зобов'язався здійснювати банківське обслуговування клієнта відповідно до вимог законодавства України та цього договору.

На підставі цього договору 06 травня 2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу (депозиту) в доларах США № 003-28185-060514 строком до 02 листопада 2011 року.

31 жовтня 2014 року позивач звернувся до банку із заявою про повернення з його банківського рахунку належних йому коштів у сумі 6 000 доларів США у такій послідовності: кожного дня - 4, 5 та 6 листопада 2014 року повертати по 1100 доларів США.

04 листопада 2014 року листом ПАТ «Дельта Банк» повідомив позивачу про повне виконання умов договору банківського вкладу шляхом перерахування суми вкладу та нарахування процентів на його поточний рахунок, однак виплати мають бути здійснені відповідно до постанови правління НБУ від 29.08.2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» у межах до 15 000 грн на одного клієнта на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, а вилучення грошових коштів через каси та банкомати у сумі, що перевищує зазначений еквівалент, здійснюється у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України на день проведення операції в межах до 150 000 грн на добу на одного клієнта.

У зв'язку із тим, що грошові кошти не були йому виплачені, 06, 07, 10 та 11 листопада 2014 року позивач повторно звернувся до банку з вимогою виплатити йому з поточного рахунку грошові кошти, однак банк не виплатив вказану позивачем суму.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та його висновку про те, що позивач звернувся до банку з вимогою повернути кошти з його банківського рахунку, однак банк відмовив у їх виплаті, тому є підстави для стягнення цих коштів, не навів мотивів на їх спростування, не з'ясував та не встановив, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено у виплаті коштів з поточного рахунку та чи є підстави для їх стягнення, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Натомість, встановивши, що позивач неодноразово звертався до банку з вимогами повернути кошти, але йому було відмовлено, та надавши відповідну оцінку цим зверненням, суд зробив суперечливий висновок про відсутність такого звернення до каси банку, і у зв'язку з цим відмовив у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко