Справа № 441/1756/14 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/1866/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №620/30-308 від 25.06.2008 року в сумі 431613 грн. 67 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами (сарай (бут), позначений на плані літерою Б, колодязь (бут, камінь) позначений на плані літерою К, огорожа (метал), позначена літерою 1) по АДРЕСА_1 позначений на плані літ. А 1 житловою площею 20,8 кв.м., загальною площею 112,7 кв.м. та земельну ділянку площею 0,3700 га, кад. №:29:023:0056 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що по АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував вимог закону, в порушення ст.ст. 214, 215 ЦПК України не з'ясував усіх фактичних обставин справи, не встановив характер спірних правовідносин і норму закону, яка регулює ці правовідносини. Вказує, що районний суд порушив норми процесуального права, зокрема ч.4 ст.10 ЦПК України, так як відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, яка мала встановити, що сума боргу, визначена позивачем, є значно завищеною, а порядок зарахувань внесених боржником платежів порушується банком(п.2.6 договору кредиту). Доказом цього вважає розподіл позивачем 10000 грн., внесених відповідачем 24.09.2014 року. Крім того зазначає, що суд, не володіючи спеціальними економічними знаннями, не міг дати оцінки положенням п.4.1 кредитного договору. Вважає, що пеня, як і заборгованість за нарахованими відсотками, є різновидами неустойки, а тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст.61 Конституції України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з врахуванням висновку експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що 25.06.2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №620/30-308, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 38 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення договору еквівалентно 184 288 грн. 60 коп. із сплатою 14% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених Додатком №1 до договору, що є його невід'ємною частиною, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 24 червня 2018 року.

26.09.2012 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін №1 до договору кредиту №620/30-308 від 25.06.2008 року, яким замінено валюту кредиту та переведено суму кредиту 33 882,48 долари США разом з нарахованими процентами в сумі 14 417,09 доларів США в гривню за курсом 8,17 грн. за 1 долар США, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін загалом становить 394 607 грн. 49 коп. з терміном повернення кредиту до 25.09.2032р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,9 % річних до 31.08.2022р., а з 01.09.2022р. - із плаваючою процентною ставкою (мін. 12% річних, макс. 27% річних) та на інших умовах, передбачених договором. Зміна валюти кредиту здійснюється шляхом рефінансування наявної на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованості за договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів). В результаті здійснення рефінансування заборгованості за кредитом, така склала 394 607 грн. 49 коп., а за процентами, нарахованими на дату укладення договору про внесення змін вважалась погашеною. Означений договір третьою особою ОСОБА_4 підписаний, останній його не оскаржував.

На забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту, 02.07.2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, за реєстр. №1200, до якого внесені зміни додатковим договором від 26.09.2012р. за реєстр. №1057, за умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку Банку нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,3700 га, кад.№:29:023:0056 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що по АДРЕСА_1 що належать йому на праві приватної власності.

Згідно іпотечного договору від 02.07.2008р. за реєстр. №1200 загальна вартість предмету іпотеки - житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,3700 га, кад.№:29:023:0056 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що по АДРЕСА_1 становить 231 000 грн. Зазначена вартість предметів іпотеки під час судового розгляду справи сторонами не оскаржувалася, жодною із сторін клопотання про визначення на час розгляду справи вартості предмету застави не заявлялось.

Згідно положень п.п. 1.1, 1.2, 1.3.1 кредитного договору №620/30-308 та п.1.3. договору про внесення змін №1 від 26.09.2012 року, кредитор надає позичальнику грошові кошти на поточні потреби на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно з графіком, яким є Додаток №1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10 жовтня 2012 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 25.09.2032 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень Договору про внесення змін. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека житлового будинку НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,3700 га, кад.№:29:023:0056 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що по АДРЕСА_1.

Згідно п.п.4.1, 4.2 іпотечного договору від 02.07.2008 року у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_4 неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував платежі, необхідні до сплати, не реагував на письмові вимоги позивача про дострокове повернення кредитних коштів, чим порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 25.11.2014 року склала 431 613 грн. 67 коп.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом(право застави).

Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України "Про іпотеку".

Згідно ст.1 даного Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Оскільки ОСОБА_4 не виконував своїх зобов'язань за кредитним договором, то у ПАТ "Укрсоцбанк" виникло право на захист своїх порушених прав і способом захисту таких він обрав - звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що районний суд порушив норми процесуального права, зокрема ч.4 ст.10 ЦПК України, так як відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, оскільки його твердження про те, що сума боргу, визначена позивачем, значно завищена є голослівними та доказів на підтвердження цього відповідачем не подано.

Неспроможними, на думку судової колегії, є доводи апеляційної скарги у тій частині, що пеня, як і заборгованість за нарахованими відсотками, є різновидами неустойки, а тому стягнення одночасно двох видів неустойки за несвоєчасне виконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить ст.61 Конституції України, оскільки відсотки - це плата за користування позикою, а отже не є різновидом неустойки, яка є платою боржника за порушення зобов'язання.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і доводи апелянта про те, що суд, не володіючи спеціальними економічними знаннями, не міг дати оцінки положенням п.4.1 кредитного договору, оскільки, укладаючи даний договір, сторони узгодили його умови, у тому числі і п.4.1, законності якого ніхто не оспорював та розуміння змісту якого не потребує спеціальних економічних знань.

Твердження апелянта щодо того, що банком порушується порядок зарахувань внесених боржником платежів, який визначений п.2.6 договору кредиту, колегія суддів вважає необґрунтованим, так як розподіл позивачем 10000 грн., внесених відповідачем 24.09.2014 року, здійснений відповідно до положень п.2.6 договору кредиту, доказом чого є розрахунок заборгованості, який знаходиться на а.с.63-65.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: