АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Рудь В.В.

при секретарі Левцунові І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з апеляційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року, де просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, оскільки рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.09.2007 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № DNL0AE00000069, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 24295,34 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,08% на рік, з кінцевим терміном повернення 05.09.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між сторонами 06.09.2007 року було укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого у заставу було передано автомобіль Мазда-6.

20 жовтня 2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № К400LB від 05.08.2005 року (а. с. 6-7).

Згідно довідки про позичкову заборгованість ОСОБА_5 від 18.08.2009 року № 78 заборгованість відповідачки по кредитному договору № DNL0AE00000069 від 06.09.2007 року склала 12439,79 доларів США, заборгованість по процентам - 41,85 доларів США, простроченої заборгованості по кредитному договору немає. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, відповідачка мала заборгованість станом на 11.12.2012 року у розмірі 18068,44 доларів США, яка складається з наступного: 13153,64 доларів США - заборгованості за кредитом, 3037,17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 488,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1389,52 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача у судовому засіданні не змогла пояснити суду яким чином збільшилася заборгованість за тілом кредиту з 18.08.2009 року до11.12.2012 року на 713,85 доларів США.

04 вересня 2009 року ОСОБА_5 звернулася до банку з заявою про добровільну передачу заставного майна. Представники банку зволікали із відповіддю на дану заяву, про що свідчать заяви відповідачки, подані до банку 09.11.2009 року, 01.12.209 року, 19.01.2010 року, 28.01.2010 року. Акт прийму-передачі заставного майна - автомобіля Мазда-6, реєстраційний номер НОМЕР_1, складено 08.06.2010 року. Довіреність від імені ОСОБА_5 на ім'я ПАТ КБ «Приватбанк» для переоформлення заставного майна була надана 16.02.2010 року. За даними позивача заставний автомобіль було реалізовано тільки 18.10.2012 року за 84000 грн., що еквівалентно 10509,20 доларів США, тобто через 2 роки після передачі автомобіля банку.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 вжила всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме за умови неможливості повернення кредитних коштів позивачу добровільно та з власної ініціативи передала в рахунок погашення кредитних зобов'язань заставне майно, однак позивач своєчасно не вжив всі заходи для реалізації заставного майна, тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 612, 613, 614 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові банку, оскільки відповідач вжила всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме за умови неможливості повернення кредитних коштів позивачу добровільно та з власної ініціативи передала в рахунок погашення кредитних зобов'язань заставне майно, однак позивач своєчасно не вжив всі заходи для реалізації заставного майна, внаслідок чого виникла заборгованість за договором.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції здійснив підміну правовідносин, які виникли на підставі договору, не можуть бути підставою для скасування рішення суд з наступних підстав.

Відповідно до п. 17.10. договору застави автомобіля, у випадку порушення Заставодавцем будь-якого із зобов'язань за Кредитним договором чи/або

Заставодавцем за цим Договором Заставодавець зобов'язаний: доставити Предмет застави за адресою, зазначеною в п. 34.8 цього Договору в термін 7 днів з моменту пред'явлення Заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, термін сплати якої настав (у т ч. за кредитом, відсотками, ін. платежами), а також неустойки. В іншому випадку Заставодержатель має право здійснити доставку Предмета застави за вказаною адресою як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою Предмета застави несе Заставодавець. У той самий термін передати Предмет застави Заставодержателю в заклад за актом прийому-передачі, який підписується сторонами. У цьому випадку Заставодержатель має право виставити охорону Предмета застави, як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою Предмета застави, несе Заставодавець /а.с. 53/.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово, відповідно до п. 17.10. договору застави автомобіля, звертався до позивача з заявами про те, що у зв'язку з відсутності доходу та неможливістю виконувати зобов'язання по кредитному договору, звернути стягнення на автомобіль, який зобов'язується передати по акту /а.с. 55-58, 60, 61/.

На момент звернення ОСОБА_5 з вказаною заявою від 04.09.2009 року/а.с. 55/, прострочена заборгованість за кредитним договором була відсутня /а.с. 54/.

Згідно довіреності від 16 лютого 2010 року ОСОБА_5 уповноважила ПАТ КБ «Приватбанк» розпоряджатися заставним майном автомобілем Мазда-6, реєстраційний номер НОМЕР_1, який переданий позивачу за актом прийому-передачі /а.с. 107, 108/.

Зазначений автомобіль, згідно акту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу, оцінений лише 23.06.2012 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» від 23.06.2012 року, і ринкова вартість його на дату оцінки становить 84000 грн. /а.с. 104-106/.

Будь-які докази, які б підтверджували, що банк, з моменту передачі автомобіля відповідачем, намагався реалізувати автомобіль понад 2 роки, на вимогу апеляційного суду, не надані.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові, оскільки фактично внаслідок дій банка, який тривалий час не здійснив продаж заставного майна, переданого відповідачем згідно договору застави, виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Посилання апелянта на те, що йому незрозуміло, яким чином кредитор міг задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна, немаючи цього майна у володінні, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки встановлено, що позивач бездіяльно володів заставним майном понад 2 роки.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позову посилання апелянта на те, що акт прийому -передачі та довіреність на розпорядження заставним автомобілем не містить строку здійснення реалізації заставного майна та ціни реалізації, оскільки в акті прийому -передачі зазначено, що автомобіль переданий на реалізацію по ринковій вартості та виручені кошти направити на погашення заборгованості до 2010 року /а.с. 108/.

Доводи апелянта, що передача предмету застави не тягне за собою припинення кредитного договору, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки питання щодо припинення кредитного договору при розгляді цієї справи не вирішується.

Крім того, враховуючи, що в разі не бездіяльності банку щодо реалізації заставного майна, було б можливе погашення заборгованості, тобто припинення договору виконанням, відповідно до ст. 559 ЦК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів, враховуючи засади цивільного законодавства, зокрема розумність та справедливість.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Е.І.Григорченко

Судді Н.О.Кочкова

В.В. Рудь