Номер провадження: 22-ц/785/8881/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О. Д.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Оверіної О.В., Цюри Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та заступника прокурора Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року,-

встановила:

30.03.2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_3 систематично, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, а саме не забезпечує своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на їх фізичному розвитку, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Також, веде аморальний спосіб життя, негативно характеризується за місцем проживання жорстоко поводиться зі своїми дітьми вчиняючи над ними фізичне та психічне насилля, що привело до вселення у дітей відчуття страху, придушення їх волі чим травмував психіку дітей, у зв'язку з чим, вони на даний час відвідують психолога.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та заступник прокурора Одеської області подали апеляційні скарги, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 та заступник прокурора обґрунтовували тим, що правове обґрунтування позову ОСОБА_2 ґрунтується на тих документах, які вже використовувались під час розгляду іншої справи та яким вже надавалась правова оцінка судом апеляційної інстанції. Крім того, апелянт зазначив, що він надає матеріальну допомогу, сплачуючи утримання дитини в дитячому садочку та діями позивача позбавлений можливості надавати іншу матеріальну допомогу дітям. Також ОСОБА_3 зазначив, що позивачем не було надано належних доказів, які б характеризували його з негативної сторони та які б вказували на його погане ставлення до дітей та судом першої інстанції при розгляді справи не було встановлено винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення міськрайонного суду не відповідає виходячи з настпуного.

Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до п.2,3 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз'яснив, що позбавлення батьківських прав... є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 свідомо без будь яких наявних причин нехтує своїми батьківськими обов'язками, не займається вихованням та матеріальним утриманням малолітніх дітей, не створює умов для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а сама поведінка батька перетворює дітей у свідка його аморальних вчинків, оскільки діти мимоволі вбирають в себе нездорову сімейну атмосферу, від чого страждають морально і фізично, тобто складається ситуацією, коли діти, їх життя, здоров'я, виховання знаходиться в небезпеці, а саме жорстоке поводження з дітьми принесло їм психічну травму, через що в дітей з'явилося відчуття страху, та вони асоціюють батька як агресора та джерело небезпеки Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Проте з таким висновком районного суду погодитись не можна. Вказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм процесуального права та ст. ст. 19, 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, встановлено ОСОБА_3 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 05.06.2013 та серії НОМЕР_2 від 01.06.2011, виданими виконавчим комітетом Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Мати дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28.08.2014, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Після смерті матері малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають з бабусею ОСОБА_2 до якої ОСОБА_3 неодноразово звертався з приводу надання дітей для спільного з ними проживання і спілкування, утім через неприязні відносини позивачка цьому перешкоджає.

У зв'язку з цим, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 та її співмешканця ОСОБА_7 з позовом про відібрання малолітніх дітей у сторонніх осіб, зобов'язання не чинити перешкоди, стягнення моральної шкоди, який задоволено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.12.2014 по справі № 495/8017/14-ц, та залишено у силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.04.2015.

Утім, оскільки ОСОБА_2 вказані судові рішення не виконуює, батько позбавлений реальної можливості займатися вихованням доньок, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Позивачем усупереч ч. 4 ст. 60 ЦПК України не надано суду достовірних доказів, які б слугували підставою для ухвалення оскаржуваного рішення.

Зокрема, рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав від 16.09.3015 Білгород-Дністровським міськрайонним судом приймалось з тих підстав, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, не відвідує дошкільний навчальний заклад та лікарню, негативно характеризується сільською радою і неодружений, не приймає участі у вихованні дітей та вчиняє відносно них фізичне та психічне насилля. Судове рішення також мотивоване на висновках органу опіки та піклування.

Однак, відповідачем до суду надані копія його письмового звернення до завідуючої дошкільним навчальним закладом «Теремок» від 27.05.2015 року про те, що батько позбавлений можливості спілкування з дитиною в умовах навчального закладу, в тому числі через дії його завідуючої, копія відповіді керівника дитячого садка ОСОБА_8 згідно з якою, побачення батька з дитиною неможливі через відсутність ОСОБА_5 в дошкільному навчальному закладі упродовж місяця, а також копія квитанції про сплату коштів за відвідування дитиною садка (містяться в матеріалах справи). Разом з цим, вказані документи залишені поза увагою суду та їм не надано належної правової оцінки.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських права ОСОБА_3 суд безпідставно керувався лише довідкою-характеристикою Шабівської сільської ради на відповідача, згідно з якою він зарекомендував себе негативно, не одружений тощо. Разом з цим, судом не враховані надані відповідачем характеристики, які не містять негативної інформації щодо нього та свідчать, що він працював та працює, характеризується позитивно.

При ухваленні рішення по справі суд першої інстанції безпідставно поклався на висновок Білгород- Дністровської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 17.06.2015, згідно з яким відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його малолітніх дітей та визначити їх місце проживання з ОСОБА_2, оскільки у висновку відсутні дані про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками.

Надані відповідачем докази у вигляді, звернення до суду з позовом про відібрання дітей, оскарження в апеляційному порядку судового рішення про позбавлення його батьківських прав, подачі заяв до районної державної адміністрації, органів внутрішніх справ, юстиції і прокуратури з приводу створення перешкод у вихованні дітей суд безпідставно та не обґрунтовано визнав недостатніми.

Суд не надав значення тим фактам, що заявник намагався побачити дітей, і подачі звернень ним до державних органів щодо їх виховання, переважною більшістю яких вони залишені без належного розгляду, що свідчить про бажання бать виконувати свої обов'язки, однак йому у цьому чинять перешкоди.

Крім того, заходи зі звернення до суду з позовом про відібрання дітей від ОСОБА_2 і ОСОБА_7, відкриття 29.12.2014 відділом ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції виконавчого провадження за вказаним фактом, апеляційне оскарження рішення суду про позбавлення батьківських прав суд визнав формальними, що прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини, згідно якої сам факт заперечення заявником проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про інтерес батька до дітей (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України).

Також суперечливими є висновки суду про жорстоке поводження відповідача з дітьми і вчинення відносно них фізичного і психічного насилля. Так, з серпня 2014 року діти проживають з ОСОБА_2 та з батьком жодного разу не бачились. В матеріалах справи відсутні достовірні докази хоча б згубного впливу відповідача на дітей і ці докази не містяться у висновку органу опіки та піклування.

Посилання в рішенні суду на покази свідка ОСОБА_9 з цього приводу не можуть покладені в основу рішення про позбавлення батьківських прав, оскільки сама свідок в судовому засіданні пояснила, що наявні в малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_4 негативізм обумовлені, в тому числі раннім віком дітей, тим, що вони є особами фантазійного віку, до того ж ці проблеми серед дітей є досить поширеними.

До того ж, свідок ОСОБА_8 у судовому засідання пояснила, що батько іноді сплачував кошти за харчування дитини в дитячому садку, а будь-яких відхилень або особливостей в психіці дитини немає.

Посилання суду першої інстанції на покази свідка ОСОБА_8 (директор дошкільного навчального закладу «Теремок», що вона батька ОСОБА_5, відповідача по справі бачила в березні 2015 року, коли він прийшов побачити дитину, однак у той день її не було оскільки вона захворіла, після чого ОСОБА_3 почав цікавитись в неї про те, що саме полюбляє його донька, та чим цікавиться, що її обурило, як на доказ необхідності позбавлення батьківських прав є необґрунтованими, а навпаки такі пояснення свідчать про інтерес батька до долі своїх дітей та намагання виконувати свої обов'язки. Крім того вказують на упередженість свідка до відповідача.

При цьому, суд безпідставно не врахував покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20, якими спростовуються доводи позовної заяви і ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, лише формально вказав на критичне ставлення до них, при цьому не зазначив причину нехтуванням показів вказаних свідків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції усупереч вищенаведеним нормам закону не навів обставин, які б свідчили про наявність в діях відповідача винної поведінки або свідомого нехтування своїми обов'язками та знехтував доказами які свідчать про бажання та намагання батька виконувати свої батьківські.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставою для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року необхідно скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та заступника прокурора Одеської області - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Т.В.Цюра

О.В.Оверіна