АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9836/14-ц 22-ц/774/1776/К/15
Справа № 214/9836/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1776/К/15 суддя Попов В.В.
Категорія - 44 (ІІІ) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 19.10.2012 року.

На теперішній час у квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3, яка не є членом родини позивача. З 2009 року відповідач у квартирі не проживає і її речі у квартирі відсутні, однак вона на теперішній час залишається зареєстрованою у квартирі. Знаходження ОСОБА_3 на реєстраційному обліку в майбутньому перешкоджатиме ОСОБА_2 у здійсненні права розпорядження своєю власністю. Крім того, на відповідача нараховуються житлово-комунальні послуги, які змушена сплачувати позивач.

Так як зазначеним діями відповідача порушується права позивача як власника нерухомого майна, ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, що створює їй ОСОБА_3, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування даною квартирою.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позову. Зокрема, судом не враховано, що позовної заяви ОСОБА_2 були надані всі докази, які доводять, що відповідач не проживала та не проживає у спірній квартирі, а була лише знайомою померлої ОСОБА_5 Прописка у даній квартирі ОСОБА_3 значно обмежує законні права позивача. Крім того, відповідач не оплачує житлово-комунальні послуги і всі витрати по утриманню квартири несе ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, на підставі договору дарування від 15.10.2012 року, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Право власності позивача на квартиру зареєстровано у КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 19.10.2012 року. (а.с.5)

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35» № 12901 від 18.11.2014 року (а.с.6), відповідач ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач з 2009 року не мешкає у вказаній квартирі і її речі у квартирі відсутні, однак реєстрація ОСОБА_3 у даній квартирі порушує права позивача, як власника квартири.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позивних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами факту не проживання відповідача у спірній квартирі з 2009 року.

Колегія суддів не може погодитись таким з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, тому колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи і порушенням судом норм матеріального та процесуального права та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, єдиним власником спірної квартири є позивач ОСОБА_2, яка набула цю нерухомість за договором дарування від 15 жовтня 2012 року і її право власності зареєстровано у КП ДОР "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 19.10.2012 року. (а.с.4)

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 надала пояснення про те, що вона дійсно була зареєстрована у спірній квартирі попередньою власницею квартири померлою ОСОБА_5, але фактично у квартирі ніколи не проживала і була у ній зареєстрована лише з метою оформлення та отримання пенсії. Крім того, відповідач пояснювала, що на квартиру вона не претендує і спору щодо права власності на дану нерухомість у неї з позивачем не має. В силу положень ч. 1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не проживала та не проживає у спірній квартирі, а була лише знайомою померлої ОСОБА_5 знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції належним чином зазначені обставини справи не з'ясував, на вказані положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_2 є єдиним власником квартири і має право на усунення перешкод у користуванні належним їй майном, які на її думку, чинить їй ОСОБА_3, оскільки вона залишається зареєстрованою у даній квартирі і на неї нараховуються комунальні платежі, зважаючи на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 втратила право користування зазначеним житловим приміщенням у зв'язку зі зміною власника квартири, колегія суддів приходить до висновку про можливість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та усунути їй перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій у розмірі 365,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального і процесуального права, тому на підставі п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: