Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9893/14-ц
Провадження №2/711/164/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Придніпровський районний суд м . Черкаси в складі :

- головуючого Клочко О.В.

- при секретарі Литовченко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м . Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поновлення строку , встановлення факту прийняття спадщини, стягнення грошової компенсації

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та стягнення компенсації вартості частки у спадковому майні, вказуючи , що 7 серпня 1985 року помер його батько ОСОБА_5, про що виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради видано свідоцтво про смерть та зроблено запис за №32.

Батько проживав на день смерті та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами , розташованого в селі Байбузи, вул.. Гагаріна , 52.

Будинок належав ОСОБА_5 на підставі даних по господарської книги сільської ради. Він, як син спадкодавця, являється спадкоємцем першої черги за законом.

ОСОБА_5 заповіту не залишив.

Крім нього , спадкоємцем являється його мати відповідачка за позовом ОСОБА_2, яка на день смерті ОСОБА_5 проживала разом з ним.

У відповідності до ст.549 ЦК України / в редакції 1963 року / , який діяв на час відкриття спадщини , вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння майном або якщо він подав в державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

До 1979 року він постійно проживав з батьками та був зареєстрований за вищевказаною адресою, а після 1979 року, після вибуття на роботу в м . Черкаси він доглядав двір батьків, допомагав їм по господарству.

За власні кошти він провів газ, воду до будинку. В 1985 році побудував гараж на дві машини.

У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення діями , що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

В 1985 році по господарський номер на житловий будинок, що входить до спадкового майна, в сільській раді по господарських книгах автоматично був переписаний на його матір відповідачку ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Байбузівської сільської ради №454 від 24.07.2014 року.

Пізніше він дізнався / з договору купівлі продажу 2013 року / в 1999 році його мати в сільській раді отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,51 га за адресою с. Байбузи, вул. Гагаріна 52, а в 2003 році на підставі даних по господарської книги отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 3.11.203 року.

Тобто, без його відому, як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину, зареєструвала за собою на праві власності домоволодіння, чим порушила його права та законні інтереси.

16 липня 2013 року його мати продала будинок ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу ОСОБА_6.

При укладенні договору купівлі продажу ОСОБА_2 в порушення п.6 договору засвідчила , що внаслідок продажу будинку з надвірними спорудами не буде порушено права та законні інтереси інших осіб.

Згідно договору купівлі продажу від 16.07.2013 року продаж домоволодіння вчинено за 43300 гривень.

Така ціна в договорі зазначена формально, оскільки йому відомо, що насправді продаж було вчинено за 23000 доларів США.

Дану обставину має підтвердити ОСОБА_3, як покупець домоволодіння.

Згідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки спадщину він прийняв фактично, то строку на прийняття спадщини він не пропустив, а тому , за ним на праві власності має рахуватися 1/2 частини домоволодіння в порядку спадкування по закону.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

У відповідності до ст..562 ЦК України / 1963 р. / при недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному із спадкоємців за законом або за заповітом.

В пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України 30 травня 2008 року №7 Про судову практику в справах про спадкування при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК України про те , що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Згідно частин 1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим / ч.2 ст.183 ЦК України / співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У звязку з цим він має право на грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини домоволодіння за адресою с. Байбузи, вул. Гагаріна, 52 Черкаського району Черкаської області.

Щодо строку позовної давності, то про спірні правовідносини з приводу оформлення спадкових прав виникли з часу , коли він дізнався про свої порушені права, а саме , після укладення договору купівлі продажу будинку від 16.07.213 року, а тому , вважає, що строк позовної давності не сплив.

Просив суд встановити факт прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер 7 серпня 1985 року та стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини дійсної вартості домоволодіння за адресою с. Байбузи, вул. Гагаріна , 52 Черкаського району Черкаської області в сумі 11150 доларів США з розрахунком гривневого еквіваленту на дату винесення рішення.

26.03.215 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 надали суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_1 просив суд поновити строк позовної давності, встановити факт прийняття ним спадщини після смерті його батька ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості домоволодіння за вищевказаною адресою в сумі 40000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовну заяву підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали , надавши письмові заперечення на позов.

Третя особа ОСОБА_4 зазначила , що підстав для задоволення даного позову не має, викладені в позовній заяві обставини не відповідають дійсним.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився , надавши дві письмові заяви, в яких зазначив , що домоволодіння він придбав за 43300 гривень , як вказано в договорі купівлі продажі, в позовних вимогах просив суд відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

За обставинами справи , встановлено , що 7 серпня 1985 року помер ОСОБА_5 батько позивача , про що виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради видано свідоцтво про смерть та зроблено запис за №32.

ОСОБА_5 проживав на день смерті та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами розташованого в селі Байбузи, вул.. Гагаріна 52.

Будинок належав ОСОБА_5 на підставі даних по господарської книги сільської ради.

ОСОБА_5 заповіту не залишив.

Відповідно до п. 1 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України, законами України:від 2 вересня 1993 року №3425-Х11 Про нотаріат, від 23 червня 2005 року №2709-1V Про міжнародне приватне право, іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців з законом.

У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно до обставин справи , вбачається , що спадкодавець ОСОБА_5 помер 7 серпня 1985 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на майно житловий будинок в селі Байбузи, вул.. Гагаріна, 52 Черкаського району Черкаської області.

Таким чином, на час смерті спадкодавця діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року , якими і має керуватися суд при вирішенні даного спору.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування із змінами , внесеними постановою Пленуму від 25 грудня 1992 року №13 при вирішенні справ про спадкування суди повинні вживати заходів до всебічного і повного зясування обставин справи, суворо керуватись цивільним законодавством, що регулює перехід майна померлого громадянина до спадкоємців, забезпечуючи ефективний захист права приватної власності громадян, законних інтересів організацій і держави.

Заяви по спорах про спадкове майно, в тому числі заяви про продовження строку на прийняття спадщини, розглядаються за правилами позовного провадження. / п.3 вищевказаної постанови Верховного Суду України від 24.06.1983 року №4 /

Відповідно до правил спадкування, визначених ЦК України в редакції 1963 року, спадкуванням вважається перехід майна померлого / спадкодавця / до других осіб / спадкоємців / в порядку , передбаченому ст.ст.529,530,531,532,533,534,535 ЦК України.

Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. / ст.548 ЦК УРСР /

Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається , що спадкоємець прийняв спадщину:

1/ якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном

2/ якщо він подав в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини

Вказані вище дії повинні бути вчинені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином , щоб прийняти спадщину, спадкоємець повинен здійснити відповідні дії, які свідчать про прийняття спадщини.

При цьому , відповідно до вказаної ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким , що фактично прийняв спадщину , якщо довів, що він вступив в управління чи користування спадковим майном.

Такими діями можуть бути наявність квитанцій про оплату комунальних послуг, обовязкового страхування майна, оплати податку , інших платежів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державного акта на право власності на землю,і інших документів , виданих на імя померлого , на майно, користування, володіння і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Фактом прийняття спадщини являється також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, що встановлюється за його паспортом, де мається штамп про його прописку в одному будинку / квартирі / із спадкодавцем.

Досліджуючи надані в розпорядження суду відповідні письмові матеріали справи , обставини, встановлені в судовому засіданні , встановлено , що таких доказів позивачем ОСОБА_1 суду не надано, фактично позовна заява є бездоказовою.

Так, встановлено , що в 1979 році позивач ОСОБА_1 вибув до м. Черкаси , що він визнав в судовому засіданні і з того часу та по теперішній час в с. Байбузи по вул.. Гагаріна, 52 Черкаського району Черкаської області не проживає, це село не є його постійним місцем проживання та він не зареєстрований у ньому.

Це також підтверджено і даними довідки виконкому Байбузівської сільської ради за №455 від 24.07.2014 року , відповідно до якої ОСОБА_1 вибув до м. Черкаси 27.06.1979 року на роботу , місцем проживання позивачем вказано м. Черкаси , вул..Одеська.14.

Відповідно до довідки сільського голови с. Байбузи та секретаря Байбузівської сільської ради від 31.10.2014 року за №717, вбачається , що будинок по вул.. Гагаріна, 52 в с . Байбузи був побудований в 1979 році на імя ОСОБА_5, підстава по господарська книга №8 за 1977-1979 роки.

У по господарських книгах вказано також , що житловий будинок у 1985 році після смерті ОСОБА_5 переписаний на ОСОБА_2, по житловому будинку ніяких змін не було.

Фактично аналогічні дані містяться і в іншій довідці за №711 від 28.10.2014 року, виданій виконавчим комітетом Байбузівської сільської ради ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено , що з 1979 року по день смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 епізодично навідувався до своїх батьків на невеликий проміжок часу / вихідні , святкові дні, тощо /, проте , на час смерті ОСОБА_5 7.08.1985 року позивач за вищевказаною адресою не проживав, участі в оплаті комунальних послуг / електроенергію, радіо, тощо / , податку на землю, інших платежів - не приймав, ніяких дій , які б свідчили про прийняття спадщини не вчинив , і такі докази відсутні.

Посилання позивача ОСОБА_5 на те , що він постійно, кожного сезону, приїздив до батьків та допомагав садити картоплю, обробляти землю, не знайшли свого підтвердження , а навпаки, спростовано не лише поясненнями відповідачки матері позивача ОСОБА_2 та рідної сестри ОСОБА_4О, але й поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які пояснили , що бачили його лише один два рази за весь час свого проживання в селі та лише незначний проміжок часу при короткотермінових відвідуваннях матері.

Таким чином , встановлено та підтверджено , що позивач ОСОБА_5 з 1979 року та до часу смерті свого батька ОСОБА_5 / 7.08.1985 року / у домоволодінні с. Байбузи , вул..Гагаріна 52 не проживав та не був зареєстрований. Дані про зворотне відсутні.

Також, встановлено , що і після смерті ОСОБА_5 позивач у селі Байбузи , вул.. Гагаріна, 52 не був зареєстрований та не проживав , це село не є його постійним місцем проживання , що він також визнав.

Ніяких дій, які б свідчили про те , що ОСОБА_1 їх вчинив для прийняття спадщини , з метою фактичного управління та володіння спадщиною суду не надано та це ніякими належними та допустимими доказами не підтверджено.

Так, встановлено , що після смерті ОСОБА_5 у домоволодінні с. Байбузи, вул. Гагаріна, 52 залишилась проживати відповідачка ОСОБА_2,що підтверджено даними довідки виконкому Байбузівської сільської ради за №453 від 24.07.2014 року.

В 1985 році після померлого житловий будинок був переписаний в сільській раді по господарських книгах автоматично на дружину ОСОБА_2 , чому підтвердження довідка виконавчого комітету Байбузівської сільської ради від 24.07.2014 року №454.

В судовому засіданні також встановлено , що всі витрати по утриманню домоволодіння по вул.. Гагаріна 52 в с . Байбузи несла саме відповідачка , оскільки саме вона на постійній основі обробляла земельну ділянку, слідкувала та усувала неполадки по будинку , здійснювала його поточний ремонт, оплату усіх платежів, які підлягали до оплати за використану електроенергію, радіо, а в послідуючому за використаний газ , тощо.

Слід зазначити, що конкретних доказів , які б свідчили про те , що позивач саме у шестимісячний термін з дня смерті свого батька ОСОБА_5 вчинив дії, направлені на прийняття спадщини , вступив у фактичне управління чи користування майном по вул.. Гагаріна, 52 в с. Байбузи не має , позовна заява таких не містить.

Просте зазначення про такі дії, про їх констатацію , без зазначення та надання документальних доказів не може братися судом до уваги.

Фактично до суду адресовано позов , який є бездоказовим та поданий до суду за збігом тривалого періоду часу з дня відкриття спадщини у 1985 році помер батько позивача, а позов щодо спадщини подано до суду в 2015 році, тобто, з часу відкриття спадщини збігло більше 29 років.

Суду не надано квитанцій про оплату комунальних послуг, обовязкового страхування майна, оплати податку , інших платежів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, державного акту на право власності на землю,і інших документів , виданих на імя померлого , на майно, користування, володіння і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього, тобто, не надано доказів , які б свідчили про дії позивача , направлені на вступ у фактичне управління майном, користування цим майном, відсутні будь які дані що це майно позивач прийняв.

Посилання позивача та його представника на те , що всі документи на проведення газу до домоволодіння хоча й було оформлено за життя на імя його батька ОСОБА_5 / до справи долучено робочий проект газопостачання на жилий будинок на той час №142 по вул.. Гагаріна с. Байбузи / , проте , після його смерті в 1985 році, саме він завершив виконання робіт та їх оплату , також є бездоказовими , оскільки такі роботи по проведенню газу здійснюються саме спеціалізованими організаціями, яка мають відповідні дозвільні документи на проведення таких робіт , в даному випадку відповідно до акту прийому газопроводу в експлуатацію роботи по монтажу газопроводу здійснено працівниками підрядної організації будівельно монтажного управління №9 тресту Укргазкомунбуд, а тому , які ж саме конкретно роботи виконував сам позивач при проведенні газопроводу в судовому засіданні пояснити не міг.

Будь які документальні підтвердження щодо оплати виконаних робіт також відсутні.

Наданий суду акт приймання газопроводу в експлуатацію від 6.11.1985 року щодо монтажу газопроводу із зазначенням прізвища ОСОБА_1 , як представника замовника, ніяким чином не підтверджує обставин про фактичний вступ в управління майном , оскільки зазначення прізвища, імя та по батькові особи позивача у вказаному акті / при виконанні монтажу терміном лише в один день 11.09.1985 року /, як представника замовника замість померлого ОСОБА_5 , носить суто формальний характер, оскільки ніяких робіт по монтажу представник замовника не здійснював і не міг здійснювати , оскільки, як вже вказувалось вище, такі роботи виконуються працівниками , які мають спеціальні знання та дозвіл на проведення такого виду робіт та введення в експлуатацію, а крім того , це суперечить самій природі та змісту такого акту, так як з його змісту вбачається , що такі роботи виконували саме працівники будівельно монтажного управління №9 тресту Укргазкомунбуд, а ОСОБА_1 являється лише представником замовника ,тобто, особи, яка замовила проведення та підключення газопроводу до будинку і не є виконавцем таких робіт.

Разом з тим , ЦК України , який діяв на час відкриття спадщини чітко вказував , що не допускається прийняття спадщини в якійсь окремій частині.

Про фактичний вступ позивача в управління всім майном, в особливості домоволодінням та надвірними спорудами , земельною ділянкою , користування цим майном за адресою с. Байбузи , вул..Гагаріна 52 заявником суду не надано доказів.

Також, суду не надано доказів і про те , що позивач за власні кошти провів газ, воду до будинку, а в 1985 році побудував гараж на дві машини, як це вказано в позовній заяві.

Відповідно до обставин, встановлених в судовому засіданні , первинна інвентаризація щодо гаражу за матеріалами інвентарної справи ЧООБТІ проведена 28.07.2003 року , його будівництво , за поясненнями свідка ОСОБА_11 , який брав безпосередню участь у його будівництві здійснювалося , починаючи з 90-х років та фактично до 2000 року, що ніяким чином не доводить про фактичний вступ позивача в управління майном та його утримання.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив , що домоволодіння по вул. Гагаріна 52 в с. Байбузи перебувало на утриманні ОСОБА_2, а крім того , він та його дружина ОСОБА_4 всі вихідні , а також свої відпустки , проводили саме в цьому селі , допомагаючи ОСОБА_2П ., а позивач ОСОБА_1 не проживав та не вчиняв дій , які б свідчили саме про прийняття ним спадщини, оскільки жив та працював поза межами села Байбузи.

При проведенні газу до будинку, ОСОБА_1 ніяких робіт не виконував , оскільки це здійснювали працівники організації, яка цим займалась.

Фактом прийняття спадщини являється також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, що встановлюється за його паспортом, де мається штамп про його прописку в одному будинку / квартирі / із спадкодавцем.

Як вказувалось вище , позивач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні , що в 1979 році він вибув на роботу в м . Черкаси , знявся з реєстрації та вказав адресу проживання м . Черкаси вул.. Одеська14, що підтверджує, що задовго до смерті свого батька позивач в селі Байбузи , вул. Гагаріна 52 не був зареєстрований та не проживав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому підтвердила , що проживає в селі Байбузи з 1986 року та за весь час свого проживання лише два рази бачила ОСОБА_1 за місцем проживання його матері ОСОБА_2 , якій весь цей час допомагала лише її дочка ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_10 в силу проживання у вказаному селі Байбузи лише на протязі останніх десяти років , обставин вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 пояснити не могла , а тому , її покази про те , що вона не бачила, щоб ОСОБА_1 виконував будь які роботи за місцем проживання своєї матері ОСОБА_2 в останні десять років , носить суто інформативний характер , які можуть свідчити лише про взаємовідносини між ОСОБА_1 із своєю матірю, які до вирішення спору доказового значення не мають.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_12 , то суд оцінює їх критично , оскільки вона являється колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 та в тій чи іншій мірі є зацікавленою у вирішенні спору, а тому , обєктивно надати пояснення не могла.

Так, її пояснення про те , що ОСОБА_1 виконував роботи по проведенню газопроводу до будинку суперечать акту приймання газопроводу до експлуатації, робочому проекту , з яких вбачається , що замовником щодо проведення газопроводу , виготовлення технічної документації по його монтажу був за життя ОСОБА_5, який помер 7.08.1985 року , а кінцеві роботи по введенню його в експлуатацію були завершені вже після його смерті , в листопаді 1985 року.

При цьому , в судовому засіданні встановлено , що ОСОБА_1 з 1979 року в селі Бай бузи постійно не проживав , не був зареєстрований до теперішнього часу , та це свідчить про відсутність і про наявність дій, направлених на прийняття спадщини.

Спадкоємець приймає спадщину також шляхом подачі заяви в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини. Можлива подача заяви про прийняття спадщини, підпис під якою посвідчена нотаріусом не по місцю відкриття спадщини, але прийнявшим спадщину вважається той спадкоємець, який своєчасно / на протязі шести місяців / подав заяву в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини.

Відповідно до ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини встановлений в ст.549 даного кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята за збігом вказаного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

В тих випадках, якщо спадкове майно було прийнято іншими спадкоємцями чи перейшло до держави, спадкоємцю, який пропустив вказаний строк, передається лише те, з належного майна, яке збереглося в натурі, а також засоби, виручені від реалізації решти належного майна.

Встановлено , що позивач ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що визнав судовому засіданні.

Таким чином , узагальнюючи вищенаведене , суд вважає, що позивач не довів суду свої позовні вимоги відповідними належними та допустимим доказами , а тому, у суду не має підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 по всіх піднятих в заяві питаннях про поновлення строку, про встановлення факту прийняття спадщини та про стягнення компенсації вартості домоволодіння.

В позовних вимогах ОСОБА_1 має бути відмовлено.

На підставі ст..ст.11,60, 213-215,88 ЦПК України , керуючись ст. ст. 548,549,560,561 ЦК України / 1963 року / , суд

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: ОСОБА_13