Провадження № 22-ц/783/6669/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника Сихівської районної адміністрації ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року у справі за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, треті особи ЛКП «Житловик-С», ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року зазначений позов задоволено частково.

Суд визнав ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням кімнатою №310 на вул. Угорській, 2 в м. Львові.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції зазначив у рішенні про те, що він понад шість місяців не проживає у спірному житлі, але з 1983 року він зареєстрований і проживав в кімнаті №310 гуртожитку на вул. Угорській, 2 в м. Львові, однак, в 2003 році його було незаконно позбавлено можливості користуватися кімнатою, оскільки його речі були викинуті, а кімнату зайняли працівники Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

Апелянт зазначає, що через незаконне зайняття його житла держслужбовцями без жодних судових рішень він отримав стрес і лікування. Крім того, він був змушений доглядати за своїм хворим батьком і матірю, що проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він є єдиним сином і будь-хто інший не міг здійснювати догляду за ними.

ОСОБА_2 також зазначає, що в 2010 році його батько помер і він змушений був доглядати стареньку матір, оскільки вона часто хворіє і потребує стороннього догляду.

Зазначені вище обставини апелянт вважає поважними причинами неможливості активно відстоювати можливість повернення житла, яке було неправомірно зайняте державними чиновниками.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, однак, свідок ОСОБА_8 в судових засіданнях не допитувався, оскільки знаходився в зоні АТО, а з показів допитаних свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вбачається, що вони, будучи працівниками Личаківського ВДВС, без будь-яких законних підстав з 2003 року зайняли і використовували його кімнату як службовий кабінет.

ОСОБА_2 також звертає увагу на те, що відповідно до розпорядження Сихівської районної адміністрації від 05.02.2009 року №41 нумерація кімнат в гуртожитку на вул. Угорській, 2 була змінена і кімнаті, в якій він проживав, був присвоєний №27, а відтак, на час подання позову Сихівською районною адміністрацією у 2010 році кімнати №310 не існувало, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, і це не заперечується відповідачем, що йому (ОСОБА_2) в 1983 році у звязку з перебуванням у трудових відносинах з ВО «Полярон» було надано ліжкомісце в кімнаті № 310 відомчого гуртожитку на вул.Угорській, 2 у м.Львові.

З 10.01.1983 року ОСОБА_2 зареєстрований за зазначеною адресою.

У 2000 році у звязку з скороченням працівників ВО «Полярон» ОСОБА_2 був звільнений з роботи.

Рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.03.2007 року № 139 гуртожитку було надано статус житлового будинку і ухвалою Львівської міської ради № 721 від 29.03.2007 року будинок передано у власність територіальної громади м.Львова та такий знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Новий Львів».

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою № 310 на вул. Угорській, 2 у м.Львові, суд правильно виходив з того, що оскільки відповідач в зазначеній кімнаті не проживає понад шість місяців без поважних причин, відтак, відповідно до положень ст.71 ЖК України втратив право на користування цією кімнатою.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що непроживання його в спірному жилому приміщенні викликано поважними причинами, оскільки це спростовується матеріалами справи та допустимими доказами, наданими сторонами у справі.

Матеріалами справи безспірно встановлено, і це не заперечується відповідачем, що після звільнення останнього з роботи у 2000 році, він поїхав в селище Глибока Чернівецької області до батьків, де станом на січень 2015 року проживав разом з ними в належному їм господарстві на вул. Матросова, 9. Ця обставина також підтверджується довідками Глибоцької селищної ради від 21.12.2012 року № 5103 (а.с.48 т.1) та від 21.01.2015 року №330 (а.с.202 т.1), і не заперечується відповідачем.

Суд дав належну оцінку посиланням відповідача на те, що непроживання його в спірному жилому приміщенні викликане поважними причинами, зокрема тим, що з 2003 року по 2005 рік приміщення кімнати було зайнято працівниками державної виконавчої служби, та що після звільнення з роботи у 2000 році він змушений був виїхати за місцем проживання батьків в Чернівецьку область для здійснення за ними догляду, оскільки встановив, що відповідач з 2000 року, тобто з часу звільнення залишив спірне приміщення, жодних оплат щодо його утримання не здійснював, з приводу чинення йому будь-яких перешкод з боку третіх осіб у користуванні житлом до 2012 року у відповідні державні органи не звертався, що свідчить про втрату ним інтересу до зазначеного житла, в якому до цього він займав лише ліжкомісце.

При цьому, суд правильно виходив з того, що та обставина, що батьки відповідача похилого віку (батько помер у 2010 році) не може бути допустимим доказом у підтвердження потреби їх у сторонньому догляді та здійснення такого догляду відповідачем, оскільки відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Глибоцької районної поліклініки № 633 від 27.03.2015 року (а.с.10 т.2), мати відповідача ОСОБА_10 потребує стороннього догляду з часу видачі такого висновку, а сам факт перебування її на «Д» обліку з 2000 року не підтверджує того, що ОСОБА_10 потребувала такого догляду протягом цього часу.

Матеріалами справи також встановлено, що заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.06.2010 року відповідача було визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в кімнаті № 310 гуртожитку на вул. Угорській, 2 у м.Львові та на виконання цього рішення ОСОБА_2 знято з реєстрації, і лише після цього, починаючи з листопада 2012 року, відповідач став звертатися в різні державні інстанції щодо порушення своїх майнових прав ще у 2003 році, що свідчить про непроживання відповідача в спірному приміщенні в період з 2003 року по листопад 2012 року, а відтак, і втрату до цього приміщення будь-якого інтересу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним позивачем, а таким має бути третя особа - ОСОБА_5В, яка з 10.06.2013 року є власником квартири № 27 (колишня кімната № 310) на вул.Угорській, 2 у м.Львові, не можуть бути правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки на час звернення до суду з цим позовом 06.05.2010 року, житловий будинок № 2 на вул. Угорській у м.Львові, в якому знаходиться спірне жиле приміщення, вже був переданий у власність територіальної громади м.Львова в особі Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки і на даний час власником будинку № 2 на вул.Угорській у м.Львові, є територіальна громада м.Львова, а сам факт реєстрації позивача в кімнаті 310, якій відповідно до розпорядження Сихівської адміністрації Львівської міської ради №41 від 05.02.2009 року (а.с.11 т.2) присвоєно квартирний номер 27, порушує права позивача.

Крім того, за змістом ст.71 ЖК України, органи управління житловим фондом можуть заявляти вимоги про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням у звязку з його тимчасовою відсутністю понад строк збереження останнього незалежно від того, що інші особи, в яких виникло право на це житло, не оспорюють права відсутнього на житло, якщо це створює для зазначених органів нові права та обовязки і змінює існуючі (тягне за собою зняття з обліку, надання звільненого житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, тощо).

Виходячи з наведеного та ураховуючи встановлене, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що рішення суду першої інстанціїсуду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу належить відхилити, а оскаржене рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_11