Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2/311/360/2015/2012

05 червня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Кочевої І.В., при секретарі Гончаровій К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: садово-городнього обробляючого кооперативу «Енергетик-2» про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач до початку розгляду справи по суті , уточнивши свої позовні вимоги (а.с.84-85) , посилаючись на положення ст.ст. 15-16, 328, 344 ЦК України, ст.119 ЗК України, просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку для ведення садівництва №48 по вул. вул.50 років Жовтня площею 0,0521 га , розташовану на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області в садово-городньому обробляючому кооперативі «Енергетик-2» за адресою: с.Приморське Василівського району Запорізької області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії П-ЗП № 000028, виданого 14 листопада 1995 року Приморською сільською радою народних депутатів. У 1998 році позивач домовився з відповідачкою дружиною власника земельної ділянки ОСОБА_2 з якою досяг згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки. Відповідачка передала фактично земельну ділянку у власність позивача разом з побудованим на ній будинком, а позивач сплатив обумовлену ціну. Нотаріально договір сторони не оформили, оскільки відповідачка не передала позивачу ОСОБА_4 акт на земельну ділянку. Відповідачка була виключена зі складу членів вказаного вище кооперативу, на території якого знаходиться земельна ділянка, а позивач став його членом з 1998 року, фактично користується земельною ділянкою,будинком, сплачує членські внески до кооперативу. У 2014 році позивач вирішив оформити право власності на земельну ділянку, якою володіє та користується з 1998 року і тоді дізнався, що на цю земельну ділянку існує державний акт про право власності на імя ОСОБА_3 Позивач не знає місця проживання відповідачки та власника земельної ділянки, а тому у позасудовому порядку захистити свої права не може.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, суду надано заяву про розгляд справи без їх участі.

Відповідачка ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання якої м.Запоріжжя, вул.Хортицьке Шосе 34/52, яка викликалася до суду через оголошення в пресі газеті «Урядовий курєр», у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомлені.

Представник третьої особи, також у судове засідання не зявився, судові повістки, направлені за юридичною адресою кооперативу, зазначеною у ЄДРПОУ (а.с.19), не отримані з незалежних від суду причин, тому третя особа вважається такою, що своєчасно та належним чином повідомлена про розгляд справи.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних

матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 позивач у цій справі, є громадянином України, що підтверджено його паспортом, копія якого є у справі (а.с.5).

Доводи позивача про відсутність у нього відомостей щодо місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджені довідками адресно-довідкового бюро від 20 лютого 2015 року (а.с.9) про відсутність відомостей щодо реєстрації цих осіб на території Запорізької області. За повідомленнями Хортицького РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_2, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 знята з реєстрації 03 листопада 1998 року у м.Полтава (а.с.20), відомостей про реєстрацію у м.Полтава не має. ОСОБА_3, який був зареєстрований за тією ж адресою, знятий з реєстрації 21 січня 1997 року як померлий (а.с.21).

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджено актовим записом про смерть № 11353 з якого вбачається, що він помер у віці 67 років 25 грудня 1996 року у м.Запоріжжя (а.с.33, 44, 65).

Відповідно до повідомлення Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, після померлого ОСОБА_3 була заведена спадкова справа №56 за 1998 рік, 08 квітня 1998 року було видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.61), що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.62). За повідомленням Запорізького обласного державного нотаріального архіву (а.с.67-68) у звязку з тривалістю строку зберігання спадкових справ, згідно номенклатури за 1998 рік 10 років, суду надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого вказаною вище нотконторою 08 квітня 1998 року за реєстровим номером №2-905. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що (а.с.69) спадкоємцем майна після ОСОБА_3, який помер 25 грудня 1996 року, є його дружина - ОСОБА_2 Свідоцтво видане на спадкове майно прості іменні акції ВАТ «Мотор Січ». Іншого спадкового майна у свідоцтві не вказано.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області станом на 2014 рік по вул.50 років Жовтня, 219 в с.Приморське Василівського району Запорізької області власником (користувачем) земельної ділянки площею 60000 кв.м. , в тому числі 59000 кв.м. під садовими ділянками та 1000 кв.м. під дорогами для організації колективного саду є садово-городній обслуговуючий кооператив «Енергетик-2» (а.с.6).

Відповідно до довідки виданої вказаним кооперативом від 05 лютого 2015 року позивач з жовтня 1998 року по теперішній час є членом садово-городнього обробляючого кооперативу «Енергетик-2» та у його користуванні знаходиться земельна ділянка №48, заборгованості по сплаті членських внесків та інших платежів не має. Скарг щодо користування та володіння земельною ділянкою позивачем до кооперативу не надходило (а.с.8).

На обґрунтування позовних вимог позивач надав копію Державного акту на право приватної власності на землю від 14 листопада 1995 року (а.с.7), відповідно до якого ОСОБА_3, який мешкає у АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморської сільської ради народних депутатів від 17 жовтня 1995 року №57 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 0521 га на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області для ведення садівництва.

Відповідно до повідомлення та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкту нерухомого майна право власності на земельну ділянку за адресою: Запорізька область, Василівський район, с.Приморське, вул.50 років

Жовтня, 48 не зареєстровано (а.с.27-28).

Відповідно до повідомлення Управління держземагенства у Василівському районі Запорізької області за ОСОБА_3 відповідно до реєстраційних книг прав приватної власності, оренди чи прав користування земельними ділянками, не зареєстровано прав власності на земельні ділянки по Василівському району Запорізької області. Згідно Державного земельного кадастру земельна ділянка №48, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Василівського району Запорізької області в садово-городньому обслуговуючому кооперативі «Енергетик» на імя ОСОБА_3 або на імя іншої особи не передавалася у приватну власність (а.с.81).

Таким чином, судом встановлено, що з 1998 року позивач став членом вказаного вище кооперативу, користується з того часу і до тепер земельною ділянкою №48, що знаходиться на території кооперативу, яку за його твердженням фактично йому продала ОСОБА_2 без оформлення письмового договору та його нотаріального посвідчення. Хоча у матеріалах справи є копія Державного акту про право власності на земельну ділянку на імя померлого ОСОБА_3, проте з матеріалів справи вбачається, що державної реєстрації його права власності на спірну земельну ділянку здійснено не було.

Тому, відповідно до положень ст.125 ЗК України, у звязку з не проведенням державної реєстрації права власності спадкоємців ОСОБА_3 на земельну ділянку, посилання позивача на те, що останній був власником спірної земельної ділянки, свого підтвердження не знайшли. Суду не надано доказів того, що земельна ділянка №48 на території вказаного кооперативу на праві власності належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 чи будь-якій іншій особі. З матеріалів справи вбачається, що ця земельна ділянка не була приватизована та нею фактично користується сам позивач з 1998 року.

Згідно із ст. 344 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 119 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Таким чином, положеннями Земельного кодексу України, що регулюють набувальну давність встановлено ряд необхідних критеріїв, які є невідємними ознаками давності користування земельною ділянкою і наявність яких необхідна для набуття права на земельну ділянку за цією підставою. За змістом ст. 126 ЗК України, право власності на земельну

ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Рішення органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади є результатом розгляду клопотання про передачу громадянину у власність або надання у користування земельної ділянки, а отже, реалізація положень ст. 119 ЗК України завершується прийняттям рішення про набуття прав на земельну ділянку через давність користування. Інститут набувальної давності у земельному законодавстві поширюється лише на випадки фактичного володіння земельною ділянкою.

Ч.2 ст. 119 Земельного кодексу України міститься визначення про те, що передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Умовою набуття зазначеними суб'єктами такого права виступає добросовісне, відкрите і безперервне користування відповідною земельною ділянкою протягом 15 років. Таким чином, ст.119 ЗК України передбачає, що за певних умов особа може "звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування", а передача земельної ділянки у власність на підставі набувальної давності здійснюється "в порядку, встановленому цим Кодексом", тобто в загальному порядку. Системний аналіз норм Земельного кодексу України дозволяє стверджувати, що найбільш наближеним до порядку передачі земельних ділянок громадянам за давністю користування є порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, що передбачений ст.118 Земельного кодексу України. При цьому, при передачі земельної ділянки за набувальною давністю враховуються межі норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначені у ст.119-121 ЗК України. Право на звернення громадянина до уповноваженого органу щодо передачі йому земельної ділянки на підставі набувальної давності може бути реалізовано ним у встановленому порядку. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян… З огляду на це набуття права на земельну ділянку на підставі набувальної давності слід відносити до безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам, а саме до категорії одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

При розгляді позовних вимог судом не встановлено порушення прав позивача відповідачкою чи іншими особами щодо спірної земельної ділянки, тому підстав для задоволення позову не має. Суд не має повноважень щодо передачі громадянам земельних ділянок у власність, ці питання до компетенції судів не відносяться. Суд розяснює позивачу, що у разі наявності у нього бажання отримати у власність земельну ділянку якою він фактично користується з 1998 року на території кооперативу, йому слід вирішувати це питання в загальному порядку, передбаченому ст.118-122 ЗК України, шляхом звернення з відповідною заявою до кооперативу, з врахуванням положенням його Статуту, який суду не надавався, та до сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст.344 ЦК України, ЗК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької через Василівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5