Справа № 357/5216/15 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4181/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 49 22.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів ,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач пред»явила в суді названий позов в якому посилалась на те, що 02.01.2012 року розірвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають трьох дітей - син ОСОБА_4, 2004 року народження, донька ОСОБА_5, 2006 року народження та донька ОСОБА_6, 2011 року народження.

Відповідач не надає допомоги на утримання дітей, а тому позивач просила стягнути з нього 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян відповідно віку дітей щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей.

Рішенням Білоцерківсього міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги апелянт наголошує на тому, що є неправильним висновок суду про те, що при наявності укладеного між сторонами договору про сплату аліментів на дітей і при невиконанні цього договору відповідачем, позивач може захистити своє право шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусу. Позивач наголошує на тому, що лише їй належить право вирішувати чи звертатись їй до суду із позовом про стягнення аліментів, чи до нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 16 серпня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.01.2012 року було розірвано.

Від спільного життя сторони мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

17.04.2013 року сторони уклали між собою договір про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М., реєстровий № 357 (а.с. 3).

Згідно п. 2 вказаного договору, встановлюється обов'язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 1100 грн. щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом сплати цієї суми готівкою матері дітей ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Крім сплати суми аліментів, зазначених в п. 2 даного договору, батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їх хворобою, каліцтвом тощо).

В судовому засіданні сторони підтвердили, що укладений між ними договір від 17.04.2013 року в частині оплати аліментів виконувався відповідачем до квітня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором про сплату аліментів, аліменти з нього можуть стягуватися не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Таке стягнення відбувається у примусовому порядку з дотриманням вимог, закріплених Законом України "Про виконавче провадження".Укладений між сторонами договір є різновидом цивільно-правових договорів та регулюється сімейним і цивільним законодавством і у випадку його невиконання способом захисту порушеного права має бути звернення до суду з позовом про зобов'язання іншу сторону виконати умови договору, а задоволення даного позову може призвести до подвійного стягнення аліментів з відповідача як за рішенням суду так і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судова колегія погоджується із висновком суду в тій частині, що у задоволенні позову має бути відмовлено. Але не у повній мірі погоджується із мотивами, якими керувався суд при ухвалені рішення.

Суд першої інстанції правильно застосував такі норми матеріального права.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (СК) України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Положенням ч. 1 ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч. 2 ст. 189 СК України).

Судова колегія не може погодитись із судом в тому, що до виниклих правовідносин можна застосовувати ч.2 ст. 189 СК України, оскільки даний позов пред'явлений не про стягнення заборгованості по аліментам, а про стягнення аліментів на майбутнє. Тому посилання суду на те, що позивач має право звернутись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а не до суду , є помилковим.

Разом із тим, судова колегія погоджується із судом в тому, що правовідносини сторін щодо участі батька у триманні дітей врегульовані договором. Тобто сторони уклали між собою цивільно-правову угоду, відповідно до якої добровільно, без рішення суду узгодили порядок сплати батьком аліментів на дітей. На вказаний договір розповсюджуються положення глави 16 ЦК України, що регулює укладення правочинів., та глави 52, 53 ЦК України, які визначають поняття та умови, укладення, зміну та розірвання договору.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'зків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 12 Договору, укладеного між сторонами передбачені умови зміни та розірвання договору.

В пункті 15 Договору зазначено, що нотаріусом роз'яснено сторонами положення чинного законодавства щодо порядку укладення договорів про сплату аліментів на дітей, підстав та наслідків визнання їх недійсними, зміст ст. 203 ЦК України, статей 157,160,180-197 СК України.

Оскільки сторони уклали між собою договір щодо сплати батьком аліментів, цей договір є дійсним, сторонами не оскаржений і не розірваний, стягнення аліментів з батька ще і за рішенням суду виключається, оскільки таким чином відповідач буде зобов'язаний сплачувати аліменти з двох правових підстав, а саме: договору і рішення суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви і апеляційної скарги ОСОБА_2, причиною для подання такого позову є те, що відповідач не виконує умови договору. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано наголосив на тому, що умовами договору передбачений порядок стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Небажання позивача в подальшому отримувати аліменти на підставі договору, не може бути підставою для задоволення позову про стягнення аліментів до розірвання договору у встановленому законом і договором порядку.

На підставі ст. 180-197 СК України, ст.ст. 626,628, 629 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2015року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошенні і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: