АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/3878/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1182/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, третьої особи приватної фірми "Промбудсервіс" в особі засновника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/3878/14-ц за апеляційною скаргою приватної фірми "Промбудсервіс" в особі засновника ОСОБА_3 та апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Славутського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року та на ухвали Славутського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Славутської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційними скаргами, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом вказувала, що є спадкоємцем чоловіка ОСОБА_6, який помер 21 жовтня 2013 року з яким проживали разом. Позивач зазначала, що як спадкоємець має право на спадкове майно до складу якого входить квартира № 5 в будинку № 16-Б, що розташований в м. Славута по вул. Кузовкова та приміщення бару, яке знаходиться в м. Славута по вул. Острозькій (Кірова), 92. Для оформлення спадщини звернулась до приватного нотаріуса Славутського районного нотаріального округу. Однак, в оформленні спадщини їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю реєстрації вказаної квартири та відсутністю реєстрації на приміщення бару і рекомендовано звернутись з відповідним позовом до суду. Тому просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру № 5 в спільному користуванні сходової клітки, у житловому будинку № 16-Б, що розташований в м. Славута по вул. Кузовкова та приміщення бару, яке знаходиться в м. Славута по вул. Острозькій (Кірова), 92.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року вказаний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру № 5, загальною площею 49,8 кв.м., у житловому будинку № 16-Б, що розташований в м. Славута по вул. Кузовкова та приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., яке знаходиться в м. Славута по вул. Острозькій (Кірова), 92.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПФ "Промбудсервіс" в особі засновника _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 провадження № 22-ц/792/1182/15

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 37

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Приватна фірма "Промбудсервіс" в особі засновника ОСОБА_3, в апеляційній скарзі просить скасувати вказане рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на приміщення бару, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині, а також скасувати ухвалу Славутського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року про роз'єднання позовів в самостійні провадження, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що під час розгляду справи суд безпідставно не взяв до уваги надані пояснення та письмові докази щодо мотивів укладення спірного договору дарування приміщення бару. Зокрема, суд не взяв до уваги, що оскаржуваний договір дарування від 19 лютого 2001 року був укладений лише з метою уникнення конфіскації, у зв'язку з наявністю кримінального провадження та цивільного позову про стягнення заборгованості. Також, суд безпідставно не взяв до уваги, що після укладення оспорюваного договору у 2001 року, реєстрація бару новим власником не проводилась, що свідчить, що і після укладення договору дарування набувач не користувався цим приміщенням. Приміщення перебувало і перебуває у користуванні фірми, яка постійно ним користується. Згідно свідоцтва про право власності від 15 травня 2000 року, власником вказаного приміщення бару єПФ "Промбудсервіс". Тобто, апелянт вказує, що договір дарування є фіктивним, відповідно право власності за цим договором до набувача не перейшло.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, не погоджуючись з рішенням суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на приміщення бару, просить скасувати вказане рішення в цій частині, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, а також скасувати ухвалу Славутського міськрайонного суду від 21 квітня 2015 року про відмову в об'єднані позовів, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що під час розгляду справи зверталась до суду з клопотанням про об'єднання в одне провадження з цим позовом, поданого нею позову до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання приміщення бару спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору дарування. Однак, суд неправомірно відмовив в об'єднанні вказаних позовів. На думку апелянта, підстави пред'явлення нею позову і встановлені судом обставини мають суттєве значення для вирішення цієї справи. Оскільки, вказує, що приміщення бару є спільною сумісною власністю подружжя її та її чоловіка ОСОБА_3 і при відчуженні приміщення бару було допущено порушення вимог закону. Тобто, приміщення бару було відчужено неправомірно та безпідставно перейшло до набувача.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна, виданого 15 травня 2000 року, виконавчим комітетом Славутської міської ради згідно з розпорядженням № 119-р від 15 травня 2000 року, власником приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., розташованого в м. Славута по вул. Кірова, 92 була приватна фірма «Промбудсервіс».

19 лютого 2001 року між приватною фірмою «Промбудсервіс» в особі засновника фірми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за яким ПФ «Промбудсервіс» подарувала, а ОСОБА_6 прийняв в подарунок приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., розташованого в м. Славута по вул. Кірова, 92.

За життя ОСОБА_6 16 жовтня 2013 року склав заповіт, за яким заповів приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., розташованого в м. Славута по вул. Кірова, 92 та квартиру АДРЕСА_1 «б» в м. Славута своїй дружині ОСОБА_1

21 жовтня 2013 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 до складу спадкового майна увійшло

нерухоме майно, а саме приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., розташованого в м. Славута по вул. Кірова, 92 та квартири АДРЕСА_1 «б» в м. Славута

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 шляхом подання відповідної заяви приватному нотаріусу Славутського районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_9 6 листопада 2013 року, на підставі якої було заведено спадкову справу.

26 травня 2014 року нотаріус повідомила ОСОБА_1, що у звязку з відсутністю реєстрації за ОСОБА_6 на приміщення бару і квартири, їй необхідно звернутись з позовом до суду про визнання за нею права власності на вказане майно.

Рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на квартиру в апеляційному порядку не оскаржується.

У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст.ст. 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповвідно до ст.ст. 1296, 1297 цього ж Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З врахуванням викладених норм Цивільного кодексу України слід прийти до висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлючого документа на спадкове майно.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_6 право власності на спадкове майно у вигляді приміщення бару і квартири ОСОБА_1 оформлено не було, правовстановлюючий документ у вигляді свідоцтва про право на вказане спадкове майно нею отриманий не був, хоча ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки на час смерті ОСОБА_6 постійно проживала з ним та подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

В звязку з викладеним спадкоємець померлого ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_10, яка належним чином прийняла спадщину не може нотаріально оформити свої спадкові права на нерухоме майно: приміщення бару і квартиру внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на дане нерухоме майно за ОСОБА_6

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до вимог цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги ПФ «Промбудсервіс», що приміщення бару після укладення договору дарування приватною фірмою ОСОБА_6 не передавалось, використовувалось та використовується на даний час фірмою, договір дарування ОСОБА_6 в бюро технічної інвентаризації зареєстрований не був, документи на приміщення бару ОСОБА_6 не передавались, а тому немає підстав визнавати право власності на приміщення бару за спадкоємцем ОСОБА_6 ОСОБА_1 слід відхилити.

Відповідно до 128 ЦК УРСР 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Згідно ст. 243 ЦК УРСР 1963 року за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власніть. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Та обставина, що ОСОБА_6 не зареєстрував договір дарування в бюро технічної інвентаризації відповідно до норми ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР 1963 року не впливає на його право на набуття права власності на приміщення бару, оскільки не повязана законодавцем з моментом набуття права власності обдарованим на подарунок.

Таким чином, на час укладення договору дарування між приватною фірмою «Промбудсервіс» та ОСОБА_6 Цивільний кодекс УРСР 1963 року не повязував момент виникнення права власності на нерухомість з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали такій реєстрації.

Як вбачається зі змісту договору дарування, приватна фірма «Промбудсервіс» подарувала, а ОСОБА_6 прийняв в подарунок приміщення бару, загальною площею 116,3 кв.м., розташованого в м. Славута по вул. Кірова, 92, тобто нотаріус при посвідчення цього договору посвідчив факт передачі та прийняття подарунку приміщення бару сторони.

За вказаних обставин слід прийти до висновку, що ОСОБА_6 прийняв як подарунок приміщення бару та в нього в силу приписів ст. 128 ЦК УРСР 1963 року виникло право власності на вказане приміщення з моменту укладення договору.

Подальше використання цього приміщення бару приватною фірмою не спростовує факт передачі приміщення бару дарувальником обдарованому, оскільки цей факт встановлений нотаріально посвідченим договором дарування, а може лише свідчити про можливу наявність між сторонами усних чи письмових домовленостей щодо використання приміщення бару приватною фірмою.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги приватної фірми «Промбудсервіс», що договір дарування від 19 лютого 2001 року між приватною фірмою «Промбудсервіс» в особі засновника фірми ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є фіктивною та мнимою угодою без наміру створити юридичні наслідки, а тому є недійсним та доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 що подароване приміщення бару є спільною сумісною власністю подружжя засновника ПФ «Промбудсервіс» ОСОБА_3 та її.

Так згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, питання щодо недійсності договору дарування не є предметом розгляду цієї справи, обставини його укладення теж не були предметом дослідження вказаної цивільної справи, приватна фірма «Промбудсервіс» не є позивачем чи відповідачем по справі, а виступає лише третьою особою.

Також не є предметом розгляду вказаної цивільної справи встановлення факту, що спірне приміщення бару є спільною сумісною власністю подружжя, що теж може бути підставою для визнання спірного договору дарування недійсним, ОСОБА_5 не є стороною вказаної цивільної справи.

Зазначені в апеляційних скаргах обставини взагалі судом першої інстанції не досліджувались, оскільки предметом справи є визнання права власності на спадкове майно, а не встановлення дійсності правочинів по його відчуженню чи встановленню права спільної сумісної власності подружжя на відчужене майно ще до його відчуження.

З врахуванням викладеного апеляційний суд в силу вимог ст. 11 ЦПК України, за якою суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, та ч. 1 ст. 303 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, позбавлений можливості надати оцінку договору дарування щодо обставин його укладення та дійсності, а також вийти за межі позовних вимог позивача.

ОСОБА_10 того, на теперішній час Славутським міськрайонним судом розглядаються дві цивільні справи : за позовом приватної фірми «Промбудсервіс» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 19 лютого 2001 року, укладеного між ПФ «Промбудсерівс» та ОСОБА_6 з підстав його фіктивності і того, що подароване майно на час його відчуження було спільною сумісною власністю подружжя, а також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання приміщення бару спільною сумісною власністю подружжя, визнання з цих підстав недійсним договору дарування від 19 лютого 2001 року, укладеного між ПФ «Промбудсерівс» та ОСОБА_6, визнання права власності на ? частину приміщення бару. Вказані обставини не оспорюються сторонами.

Справи перебувають в провадженні суду і на даний час не розглянуті, що теж унеможливлює надання апеляційним судом оцінки доводам апеляційних скарг апелянтів з посиланням на ці обставини.

Рішення по вищевказаним цивільним справам за позовами апелянтів можуть бути підставою для перегляду оскаржуваного рішення суду за нововиявленими обставинами.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги приватної фірми «Промбудсервіс» в особі його засновника ОСОБА_11, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко