Справа № 405/9256/14-ц
Провадження №2/405/1633/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:
головуючого судді Іванової Л.А.,
при секретарі Береді Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 5 560 грн. 33 коп., судові витрати у розмірі 2 500 грн. 00 коп. за надання юридичної допомоги та 684 грн. 11 коп. за проведення експертизи.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 липня 2013 року о 14 год. 00 хв. на автодорозі від Краснознамянського каналу до смт Лазурне, 1 км.+200м., Скадовського району, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_2, з причепом марки «Асканія», державний номер НОМЕР_3, яким керував позивач, внаслідок чого даний автомобіль від удару відкинуло на інший автомобіль ВАЗ-2106, з причепом під керуванням ОСОБА_4, та в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Скадовського районного суду Херсонської області від 25 липня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Також зазначив, що Українською пожежно-страховою компанією позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 338 грн. 44 коп. Відповідно до висновку експерта Херсонської торгово-промислової палати №Вє-273 від 08.08.2014 року матеріальна шкода становить 8 398 грн. 77 коп., на підставі чого з відповідача слід стягнути різницю між зазначеними розмірами шкоди, що становить 5 060 грн. 33 коп. + 500 грн. франшизи, а всього 5 560 грн. 33 коп.
В судове засідання позивач та в його інтересах представник не зявилися, до суду надали заяву за вх. № 446/15 вх від 21.10.2015 року про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого у встановленому Законом порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі, заяв, заперечень, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, на підставі чого суд приходить до висновку, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подання суду доказів.
При цьому, відзначається, що відповідач неодноразово про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом судовою повісткою про виклик за зареєстрованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1, однак, судові повістки про виклик повернулися до суду з відміткою поштового відділення За закінченням терміну зберігання.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечував.
Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини сторін, разом з тим є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення, під якими розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.
До способів захисту цивільних прав серед іншого, належать: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом також встановлено, що постановою Скадовського районного суду в Херсонській області від 25 липня 2013 року, ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 425 грн.
Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.
Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (поліс №АС/1949489 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 00 год. 00 хв. 20.07.2013 року по 19.07.2014 року включно).
Відповідно до зазначеного полісу №АС/1949489 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50 000,00 грн., розмір франшизи - 500,00 грн., забезпечений транспортний засіб Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_4.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору страхування) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до ст.29 зазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Зазначені страхові відшкодування виплачуються по кожному страховому випадку, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика, з урахуванням умов, зазначених у пункті 19.1 статті 19 цього Закону. До договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору.
Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Максимальні розміри страхової виплати за шкоду, завдану майну потерпілих, у разі спрощеного врегулювання дорожньо-транспортної пригоди (так званий Європротокол) затверджено розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України". Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Як вбачається з відповіді ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за вих. № 1105 від 21 березня 2014 року відповідно до калькуляції №8965, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ складає 16 912,79 грн., при цьому ринкова вартість пошкодженого ТЗ при ДТП, відповідно до Звіту № 9861, складає 7 459,02 грн. Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ перевищує ринкову вартість даного транспортного засобу до згаданої ДТП, то його відновлення є економічно необґрунтованим, а пошкоджений ТЗ вважається фізично знищеним. Компанією була визначена вартість пошкодженого ТЗ після ДТП, тобто вартість залишків, що згідно звіту № 9861-зал., складає 3 620,58 грн. Відповідно розмір страхового відшкодування визначений як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з урахуванням безумовної франшизи у розмірі 500,00 грн., що передбачена договором страхування № АС/1949489, складає: 7 459,02 3620,58 500,00 = 3 338,44 грн. Таким чином, Прат «УПСК» повністю виконало свої зобовязання по Договору страхування № АС/1949489 від 29.05.2013 року.
Крім того, встановлено, що 25.10.2013 року ОСОБА_1 було перераховано страхове відшкодування в розмірі 3 338 грн. 51 коп., що підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», а також розрахунковою квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2013 року.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивачу страховиком ПАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 3 338 грн. 44 коп., однак фактичний розмір завданої матеріальної шкоди становить 8 398 грн. 77 коп., який підтверджується належними та допустимими доказами, і позивач має право на підставі ст.1194 ЦК України вимагати від винної у ДТП особи, відповідача ОСОБА_2, відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, з урахуванням франшизи, що становить 5 560 грн. 33 коп. (8 398,77 грн. фактичний розмір матеріальної шкоди 3 338,44 грн. виплачене страховою компанією страхове відшкодування = 5 060, 33 грн. + 500,00 грн.- розмір франшизи = 5 560,33 грн).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що порушення Правил дорожнього руху України відповідачем ОСОБА_2, що встановлено постановою в справі про адміністративне правопорушення від 25 липня 2013 року, знаходиться в безпосередньому причинному звязку із заподіянням матеріальної шкоди майну, яким користувався ОСОБА_1, а саме: транспортному засобу марки ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_2, та з урахуванням того, що страховик ПрАТ «УПСК» здійснив часткове відшкодування шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 5 560 грн. 33 коп.
При цьому, судом враховуються розяснення, зазначені в п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, за якими, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб), та приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 має право вимагати відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, яким він володіє та користується.
Позивачем ОСОБА_1 предявлено також до відповідача ОСОБА_2 вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 066 грн. 00 коп., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).
При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23 липня 2013 року за участю водія транспортного засобу Fiat Ducato, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль марки ВАЗ-2101, державний номер НОМЕР_2, яким керував позивач ОСОБА_1, внаслідок чого у позивача ОСОБА_1 були порушені нормальні життєві звязки, відбулися вимушені зміни укладу життя, повязані із неможливістю експлуатувати транспортний засіб внаслідок його пошкодження та необхідності проведення ремонту, що, спричинило останньому душевні страждання та переживання.
Враховуючи наведене, а також враховуючи, характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, керуючись ступенем доведеності нанесених позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід визначити в розмірі 500 грн. 00 коп., який, на переконання суду, буде адекватним моральним стражданням позивача.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3 ст.88 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, зокрема, Законом України «Про судовий збір».
З огляду на зазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., з якого 243 грн. 60 коп. судовий збір за позовну вимогу майнового характеру (стягнення матеріальної шкоди) та 243 грн. 60 коп. за позовну вимогу немайнового характеру (моральна шкода).
До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Як роз'яснено в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як встановлено при розгляді справи, 17 квітня 2014 року між адвокатом ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 17 квітня 2014 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання юридичних послуг від 17.04.2014 року сплачено ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 2 500 грн. 00 коп., що підтверджується зазначеною квитанцією.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
З урахуванням вищенаведених вимог діючого законодавства та наявного розрахунку витрат на правову допомогу, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 понесені останнім витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн.
Судом також встановлено, що позивачем ОСОБА_1 понесені витрати, які складаються з витрат, пов'язаних з оплатою послуг зі складання висновку про визначення вартості матеріальної шкоди, в розмірі 684 грн. 11 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №467 від 01.08.2014 року, які також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 61, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 560 (пять тисяч пятсот шістдесят) грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, витрати, повязані зі складанням висновку про визначення вартості матеріальної шкоди в розмірі 684 грн. 11 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 2 500 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку статті 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова