Ухвала іменем україни
18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М., суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2013 року по вул. Клочківська, 190а у м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй автомобіля «Volskwagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами ОСОБА_5, який керував автомобілем «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2013 року визнано ОСОБА_5 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_4 звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримала відмову, мотивовану тим, що надана інформація щодо причин та обставин настання страхового випадку із застрахованим автомобілем «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, тобто є неправдивою, а характер пошкоджень двох автомобілів свідчить про те, що «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, не брав участь у даній дорожньо-транспортній пригоді, а отримав пошкодження набагато раніше.

У зв'язку з вищевикладеним, а також враховуючи, що страхова компанія частково виплатила страхове відшкодування, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути на свою користь з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» страхове відшкодування у розмірі 9 078 грн 04 коп, витрати на проведену експертизу в розмірі 822 грн, витрати за стоянку автомобіля у розмірі 4 935 грн, пеню у розмірі 1 443 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 9 160 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та витрати із сплати судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 9 078 грн 04 коп., витрати із замовлення експертизи у розмірі 822 грн, витрати за стоянку автомобіля в розмірі 4 935 грн, пеню у розмірі 1 443 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 9 160 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн та витрати з сплати судового збору в розмірі 304 грн 38 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 березня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що розмір майнової шкоди, яку було завдано позивачеві в результаті дорожньо-транспортної пригоди, перевищує розмір страхового відшкодування, яке було виплачене страховиком, а тому різниця підлягає стягненню з відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач сплатив позивачеві страхове відшкодування у повному обсязі, стягнення витрат, пов'язаних з втратою товарного вигляду транспортного засобу, та моральної шкоди не передбачено законодавством, а підстави для стягнення неустойки та витрат на проведення автотоварознавчої експертизи відсутні.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 квітня 2013 року по вул. Клочківська, 190а у м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volskwagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5, який керував автомобілем автомобіля «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відповідно до договору від 10 листопада 2012 року № АВ/8745865 (а. с. 59).

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 червня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 9).

Згідно з висновком ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 02 жовтня 2013 року № 8758, шкода, завдана позивачу в результаті ДТП, складає 37 498 грн 82 коп., з яких 4 744 грн 75 коп. - втрата товарного виду (а. с. 13).

При цьому розрахунок матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volskwagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті дорожньо-транспортної пригоди було визначено у розмірі 37 498 грн 82 коп. без врахування податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 вказаного Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення ремонтних робіт було виявлено приховані дефекти, розмір відшкодування яких склав 1 659 грн та 4 718 грн.

Отже, визначальним є дослідження доказів щодо розміру відновлювального ремонту автомобіля позивачки.

При цьому, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що за висновком ТОВ ««Автомобільний дім Соллі - плюс» за рахунком-фактурою від 08 липня 2013 року № АД-610 вартість відновлювального ремонту складає 45 433 грн з урахуванням ПДВ. Згідно з висновком ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса розрахунок відновлювального ремонту складає 32 754 грн. без ПДВ. Згідно з висновком майстра від 10 грудня 2013 року та 08 січня 2014 року виявлені приховані дефекти автомобіля, у результаті яких вартість відновлювального ремонту збільшилась на 1 494 грн та 5 458 грн відповідно.

У зв'язку з тим, що приховані дефекти були виявлені вже після того, як було складено висновок ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса № 8758, відповідно розмір завданих збитків склав 32 754 грн 23 коп + 1659 грн + 4 718 грн, а всього - 39 131 грн 23 коп.

З матеріалів справи вбачається, страхова компанія замовила проведення ще одного експертного автотоварознавчого дослідження, яке було проведено суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 Згідно з висновком від 26 вересня 2013 року за № 92, розмір відновлювального ремонту автомобіля «Volskwagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1, склав 29 420 грн 78 коп з урахуванням ПДВ на нові деталі, що підлягають заміні.

Виплата страхового відшкодування у розмірі 28 420 грн 78 коп., що визначена на підставі висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 26 вересня 2013 року № 92, була перераховано ТОВ «Автомобільний дім Соллі - плюс», яке здійснювало ремонт автомобіля позивачки, платіжним доручення від 02 жовтня 2013 року № 0051394 (а. с. 120-125, 60).

Крім того, за заявами позивача ремонтному підприємству страховиком були перераховані суми на усунення прихованих дефектів, які були виявлені під час ремонту, а саме: платіжними дорученнями від 09 січня 2014 року - 1 659 грн та від 29 січня 2014 року - 4 718 грн (а. с. 63, 130-141, 187).

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не врахував, що розрахунок збитку не встановлено, оскільки автомобіль відремонтовано, розрахунковий рахунок ремонтних робіт зроблено з урахуванням ПДВ.

Крім того, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшення страхового відшкодування на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість проводиться за умови, коли такий податок був включений у розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, а витрати на відновлювальний ремонт здійснюються на рахунок потерпілої особи.

Як вбачається з матеріалів справи висновок ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 02 жовтня 2013 року № 8758 зроблено без врахування ПДВ. Натомість розмір відновлювального ремонту автомобіля «Volskwagen Polo», визначений автотоварознавчим дослідженням, яке було проведено суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 26 вересня 2013 року за № 92 та згідно з яким було проведено виплату, було зроблено з урахуванням ПДВ.

Таким чином, з урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції в повному обсязі не було з'ясовано розмір відновлювального ремонту автомобіля «Volskwagen Polo», державний номерний знак НОМЕР_1, не надано правової оцінки двом висновкам та не зазначено, чому суд віддає перевагу одному з них.

Також, апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не визначився з розміром пені, що підлягає стягненню на користь позивача, зважаючи на те, ОСОБА_4 звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 26 квітня 2013 року, а виплату було здійснено 02 жовтня 2013 року (а. с. 64), а також з урахуванням розміру сплаченої страховою компанією пені.

Відповідно до уточненої позовної заяви позивачка просила також стягнути витрати, пов'язані зі стоянкою автомобіля на стоянці ТОВ «Автомобільний дім Соллі - плюс», - 4 936 грн (а. с. 145, 150).

Проте суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, належним чином не мотивував своє рішення щодо вирішення позовних вимог в частині відшкодування витрат, що пов'язані зі стоянкою автомобіля, а також необґрунтованою є відмова апеляційного суду у виплаті судових витрат та витрат на проведення експертного дослідження відповідно до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

При вирішенні спору апеляційний суд у порушення статей 213-214 ЦПК України, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, не звернув уваги на вказані положенні закону та обставини справи, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Т.О. Писана Г.В. Юровська