Справа № 162/1309/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Провадження № 22-ц/773/569/15 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 до Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задоволено частково.

Ухвалено визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування по смерті ОСОБА_3 на 1/3 погосподарської будівлі: хліва, який знаходиться по АДРЕСА_1

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В дане судове засідання сторони не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину, ОСОБА_1 набув права власності на спірне спадкове майно у відповідності з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», що діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно з якою громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Після її смерті відкрилася спадщина на будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Спадкування здійснюється за законом, оскільки заповіт від імені спадкодавця не посвідчувався.

Позивач ОСОБА_1 звертався в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини по смерті матері. 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Любешівського нотаріального округу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно по АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Інші особи з заявами про прийняття спадщини по смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертались.

З довідок Ветлівської сільської ради № 428 від 29 квітня 2014 року та № 1148 від 10 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті проживала з своїми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2. За померлою значився житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходився по АДРЕСА_1

У записах погосподарської книги Ветлівської сільської ради Любешівського району Волинської області за 1991-1995 роки по особовому рахунку НОМЕР_1 значиться, що на момент смерті ОСОБА_3 з нею проживали сини ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_2 почала там проживати з 01 січня 1995 року.

З довідки № 318 від 20 травня 2014 року, яка видана Любешівським районним сектором Державної служби з надзвичайних ситуацій, вбачається, що вказаний будинок згорів 20 вересня 2002 року.

У частині 1 статті 13 Закону України «Про власність» зазначено, що об'єктами права власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Згідно з статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (Далі - ЦК УРСР) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частинами 1, 2 статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Таким чином суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та досліджених доказів дійшов вірного висновку, що на момент смерті ОСОБА_3 разом з нею проживали, а тому прийняли спадщину позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_4, а відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину, оскільки вступила в управління майном у визначений законом шестимісячний термін. Оскільки будинок, яким володіла мати позивача та відповідача, згорів, а залишилася господарська споруда - хлів, то суд правильно визнав право власності на дане спадкове майно у розмірі 1/3 частки.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що брати відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовилися від своєї частки на її користь, а тому її частка має бути більшою, не заслуговують на увагу, оскільки докази прийняття спадщини даними особами в матеріалах справи відсутні, а їх заяви про відмову від спадщини були написані та подані в нотаріальну контору 10 січня 2014 року, тобто після встановленого статтею 553 ЦК УРСР шестимісячного строку з дня відкриття спадщини

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням встановлених обставин справи та вимог закону.

Судом першої інстанції з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2015 в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: