З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"24" лютого 2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шепеля К.А.
за участі секретаря Бондар С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання.
Відповідач ні в попереднє, ні в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Конверти з судовими повістками повернулися до суду з відмітками "за закінченням терміну зберігання" (а.с.30, 34, 36, 38).
Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з інформацією, наданою адресно-довідковим сектором УДМС України у Вінницькій області відповідач значиться зареєстрованим за вказаною в позовній заяві адресою (а.с.24).
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Тому суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та згідно з ст.169 ЦПК України винести заочне рішення, про що постановив відповідну ухвалу.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.
Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу (ст.526 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з п.14.11 кредитно-заставного договору сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (а.с.11).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Крім цього, в правовій позиції Верховного Суду України в постанові 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотриманням боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, позовні вимоги представника позивача в частині стягнення заборгованості по кредиту та процентах є підставними та підлягають задоволенню.
Згідно з ч ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно із ст.266 цього ж Кодексу, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Тому позовні вимоги щодо стягнення пені, яка нарахована позивачем до 10 грудня 2013 року не підлягають задоволенню.
Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.
З п. 14.5, 14.6, 14.7, 14.8, 14.9 договору випливає, що за порушення позичальником будь-якого грошового зобов'язання встановлений штраф в залежності від строку порушення.
Зазначене положення кредитного договору є таким, що порушує вимоги ст. 61 Конституції України, відповідно до якого ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином незаконним є застосування неустойки і у виді пені, і у виді штрафу щодо одного й того самого порушення строку виконання будь-якого грошового зобов'язання відповідачем.
Згідно з ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджується позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки позов задоволений частково (на 57 %), то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 852,67 грн..
Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст.. 88 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області на протязі 10 днів з дня отримання його копії через Жмеринський міськрайонний суд.

Головуючий К.Шепель