У х в а л а

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» про розірвання кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») про розірвання кредитного договору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 6 грудня

2007 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 68 996, 17 доларів США для придбання квартири.

Через різке падіння курсу гривні до іноземних валют, погіршення матеріального стану, що є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, вона позбавлена можливості сплачувати кредит, й, зазначаючи про те, що утрималася б від укладення такого договору, якби могла передбачити такі обставини, ОСОБА_3 просила позов задовольнити та розірвати укладений між нею й банком кредитний договір.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від

22 лютого 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано кредитний договір № ML-701/1034/2007 від 6 грудня

2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 виплатити на користь ЗАТ «ОТП Банк» заборгованість по тілу кредиту в розмірі 590 699 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 квітня

2010 року відмовлено в задоволенні заяви ЗАТ «ОТП Банк» про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року.

В апеляційному порядку вказане рішення суду першої інстанції, оскаржило товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ( далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), яке згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року придбало право вимоги за кредитними договорами у ПАТ «ОТП Банк», правонаступника ЗАТ «ОТП Банк» (а.с. 93).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 лютого

2015 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника -ОСОБА_5, просить рішення апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року скасувати і залишити в силі заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2010 року, що було помилково скасовано, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те, що мали місце істоті зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме: вона не могла передбачити фінансові обставини, які виникли на ринку України, збільшення курсу долару та розвиток кризової ситуації в країні вплинули на те, що подальше виконання умов договору з її боку стало неможливим. Її матеріальний стан погіршився, дохід став меншим, ніж був на момент укладення кредитного договору.

Судом установлено, що 6 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-701/1034/2007, згідно з яким позивач отримала кредит у сумі 68 996,17 доларів США строком до 6 грудня 2027 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. ст. 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 527 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843596/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 638 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після її виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Ставлячи питання про розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України, позивач повинен у відповідності до ст. 60 ЦПК України довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Пунктом 7.2 укладеного між сторонами кредитного договору сторони погодили, що підписанням договору підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому цим договором (а.с. 9).

Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавством не встановлена.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 лютого

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова