У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бобровицької міської ради, третя особа - відділ Держземагенства у Бобровицькому районі, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішення ради, визнання неправомірним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2007 року вона придбала у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1, яка у свою чергу отримала даний будинок в дар. Першим власником даного будинку був ОСОБА_3, якому на підставі рішення виконкому Бобровицької міської ради від 11 вересня 1958 року була надана земельна ділянка площею 600 кв. м., для індивідуального будівництва, яка розташована за вищевказаною адресою. Таким чином, відповідно до вимог ст. 120 ЗК України (2001 року) вказана земельна ділянка перейшла у її користування. Дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 На підставі рішення сесії Бобровицької міської ради останній була затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства і вона отримала державний акт на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1 кадастровий № НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, площею 0,0634 га. У 2013 році, коли вона вирішила приватизувати свою земельну ділянку, з'ясувалося, що при передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2 було передано частку її земельної ділянки розміром 0,0015 га. 6 серпня 2013 року комісія міської ради обстежила земельні ділянки та склала акт, згідно якого земельна ділянка ОСОБА_2 збільшилася на 0,9 м. ОСОБА_2 не заперечувала проти того, що у державному акті її земельна ділянка безпідставно збільшена, вказала, що не мала наміру порушувати колишню межу, але вносити відповідні зміни до державного акта відмовилася. У серпні 2013 вона звернулася до Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, яка здійснила перевірку та склала акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, в якому зазначено, що при передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_2, їй була передана частина земельної ділянки ОСОБА_1 розміром 0,0015 га. У 2014 році вона звернулася до Бобровицького районного суду Чернігівської області із позовом про скасування рішення Бобровицької міської ради щодо затвердження документації та скасування державного акта. У ході судових засідань були виявлені помилки у державному акті ОСОБА_2 і вони дійшли згоди, що остання добровільно подасть заяву про скасування державного акта. Також вони узгодили між собою існуючі межі і вона звернулася до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2014 року її позов було залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У липні 2014 року вона отримала технічну документацію на приватизацію її земельної ділянки і звернулася до ОСОБА_2 про те, щоб остання підписала акт узгодження меж. Однак ОСОБА_2 відмовилася підписувати акт, знищила межові знаки та розширила свою земельну ділянку на 30 см за рахунок її земельної ділянки. Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 6 квітня 2015 року ОСОБА_2 було безпідставно передано частину її земельної ділянки площею 0,0005 га. Дана земельна ділянка, яка на правах користування належить їй, та межує із земельною ділянкою відповідача, міською радою не вилучалася і до земель запасу не поверталася, а отже передача її у власність ОСОБА_2 є незаконною, а приватизація проведена із порушенням вимог ст. 116 ЗК України. Оскільки остання не бажає відновити межові знаки та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, то позивач ОСОБА_1 просила визнати протиправним та скасувати рішення 17 сесії 6 скликання Бобровицької міської ради від 27 липня 2012 року щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки (державних актів на право власності на земельні ділянки) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по АДРЕСА_2, площею 0,0634 га, та передачу їх у власність ОСОБА_2; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 кадастровий номер НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0634 га на ім'я ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію державного акта на право на земельну ділянку в книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право користування землею, договір оренди № 05428; зобов'язати ОСОБА_2 відновити тверді межові знаки між земельними ділянками АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_2 відновити межову лінію, яка повинна проходити від точки А1 до точки Г1 відповідно до додатку № 4 вказаної вище експертизи, для цього зобов'язати її перенести існуючу межу між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно до точок та розмірів вказаних у висновку № С-37, викладених у питанні № 6, схемі додатку № 4.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність і недоведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. При цьому суди виходили із того, що ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів відносно того, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 площею 0,0005 га по АДРЕСА_2 перебувала у її законному користуванні, відповідно до вимог ст. 120 ЗК України (станом на час укладення договору - 14 травня 2007 року) і як вбачається із договору купівлі-продажу, житловий будинок АДРЕСА_2 проданий ОСОБА_4 - ОСОБА_1 знаходиться на земельній ділянці, яка належить Бобровицькій міській раді та на даний час належить до її земель запасу. ОСОБА_1 не є ні власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, ні її користувачем, згідно ст. 120 ЗК України, а тому її вимоги про усунення перешкод у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою та відновлення твердих межових знаків між земельними ділянками АДРЕСА_1 є безпідставними. Встановлено, що права ОСОБА_1 не порушені, оскільки остання не є законним користувачем земельної ділянки за даною адресою, а тому відсутні підстави для скасування рішення Бобровицької міської ради від 27 липня 2012 року та державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 на ім'я ОСОБА_2

Такий висновок судів відповідає наявним у справі матеріалам та доказам, яким суди у відповідності до вимог ст. ст. 60, 212, 303, 315 ЦПК України, надали правильну оцінку.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: