Справа № 443/638/15 Головуючий у 1 інстанції: Сидорак Б.Г.
Провадження № 22-ц/783/4134/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів: Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області як Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Жидачівської РДА Львівської області як Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов"язків відносно дочки ОСОБА_4 та, що у разі продовження ним проявів ухилення від виконання обов"язків щодо виховання та утримання дочка, він може бути позбавлений батьківських прав у судовому порядку.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року оскаржила позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено всіх фактичних обставин справи, які мають значення для справи.

Зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції покликається на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження того, що відповідача слід позбавити батьківських прав. Вважає, що нею подано суду всі необхідні письмові та здобуті в ході судового розгляду докази неналежної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов»язками. На думку суду, позивач повинна були довести саме злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов»язків, чого чинним сімейним законодавством не передбачено. В судовому засіданні відповідач сам підтвердив той факт, що з дитиною спілкується дуже мало, хіба що коли зустріне доньку на вулиці, не телефонує їй, не відвідує її у школі, не цікавиться її здоров»ям, успіхами у навчанні, внутрішнім світом, не знає вподобань. Однак, суд при ухваленні рішення на це уваги не звернув, а взяв до уваги лише Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав. Також, той факт, що відповідач не цікавиться вихованням доньки, підтвердила сама донька, яка пояснила суду, що батька не бачила давно, що останній їй не телефонує.

Крім того, судом не взято до уваги приписи Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 році № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», приписи ст.164 СК України та п. п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 році № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»ю

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини відповідач ОСОБА_5 є батьком малолітньої ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано 13.03.2008 року (а.с.8).

Також встановлено, що ОСОБА_4 із моменту народження проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 Відповідач створив іншу сім'ю, хоча не перебуває в зареєстрованому шлюбі, та є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Станом на 01.04.2015 року, заборгованість відповідача ОСОБА_3 перед позивачкою по сплаті аліментів становить 6894 грн. 94 коп. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції відповідач частково погасив заборгованість, що не заперечувалось сторонами.

В судових засіданнях, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не здобуто належним чином підтверджених доказів про злісне ухилення відповідача, чи свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи іншої винної негативної його поведінки, шкідливих звичок стосовно малолітньої дочки, які б вказували про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, як крайньої міри.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ч. 1 ст.1 64 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

За приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Однак, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановлено, що малолітня ОСОБА_4, проживаючи з матір'ю, забезпечена всім необхідним, згідно шкільної характеристики навчається добре, дитина розвивається фізично і духовно, щодо здоров'я дитини також негативних наслідків не встановлено.

Судом також встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірваний внаслідок сімейних непорозумінь і з часу розірвання шлюбу колишнє подружжя дуже рідко спілкуються один з одним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він до недавнього часу спілкувався з донькою, але через непорозуміння із позивачкою ОСОБА_2, яка чинить йому перешкоди у побаченнях з дитиною, зустрічі з дочкою припинилась.

Позивач жодного разу не зверталась до відповідача з претензіями щодо неналежного виконання ним батьківських обов'язків, а з боку Органу опіки та піклування Жидачівської РДА Львівської області раніше до відповідача не застосовувалися заходи попередження чи впливу.

Щодо посилання позивача на рішення суду про зменшення розміру аліментів, та про наявність заборгованості по сплаті аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що ці доводи не містять у собі складу злісного ухилення від виконання батьківських обов»язків відповідно до ст. 164 СК України.

Окрім того, із висновку органу опіки та піклування Жидачівської РДА Львівської області № 02-17/985 від 27.03.2015 року вбачається, що дане питання було предметом вивчення та дослідження, внаслідок чого останній прийшов до висновку про відсутність підстав, а відтак і про недоцільність, позбавлення батьківських прав відповідача.

Аналізуючи ці обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спілкування дочки з батьком припинилося внаслідок конфлікту між батьками. Позивачка своїми діями фактично не бажала зустрічі дочки з батьком, а відповідач, в свою чергу, не відстоював свої права, тому з часом спілкування батька з дочкою припинилось. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов"язків відносно дочки ОСОБА_4 та, що у разі продовження ним проявів ухилення від виконання обов"язків щодо виховання та утримання дочка, він може бути позбавлений батьківських прав у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.