АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4922/2015 Головуючий у першій інстанції - Гуменюк А.І.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ПанкеєвоїО.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман Моторз» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року по цивільній справі позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман Моторз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Джерман Моторз», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату в сумі 7 939 грн. 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 41 475 грн. 06 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він перебував у трудових відносинах із відповідачем з 13.12.2013 по 19.03.2014 і його було звільнено за угодою сторін. На день звільнення відповідачем була нарахована йому заробітна плата у розмірі 9 688 грн. 94 коп., із якої до виплати підлягало 7 939 грн. 12 коп. В день звільнення йому було видано трудову книжку, без виплати належних йому сум при звільненні. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки розрахунок із ним проведений не був, у зв'язку з чим, за вказаних обставин він вважає, що відповідач повинен виплатити йому також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також, у зв'язку з порушенням трудових прав вказує, що йому заподіяно моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.01.2015 позов задоволено частково:

- стягнуто з ТОВ «Джерман Моторз» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в сумі 7 939 грн. 12 коп.;

- стягнуто із ТОВ «Джерман Моторз» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 41 475 грн. 06 коп.;

- у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено;

- стягнуто із ТОВ «Джерман Моторз» на користь держави судовий збір у розмірі 494 грн. 14 коп.;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки така затримка сталася не з вини відповідача, а у зв'язку з арештом коштів на рахунках та в касі підприємства у виконавчому провадженні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при звільненні позивача допустив порушення трудового законодавства і не виплатив належні позивачу суми при звільненні, що є підставою для стягнення як заборгованості, так і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивача було прийнято на роботу на посаду майстра прийомної групи 13.12.2013 (наказ № 217 від 13.12.2013). Позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (наказ № 45/1 від 19.03.2014.

Згідно довідки відповідача від 16.05.2014 № 71 заборгованість перед позивачем по заробітній платі за січень 2014 року складає 3 896 грн. 18 коп.; за лютий 2014 року - 3 539 грн. 12 коп.; за березень 2014 року - 503 грн. 82 коп., а всього 9 950 грн. 38 коп. (з урахуванням податків сума до виплати становить 7 939 грн. 12 коп.).

Вказані обставини та розмір заборгованості по заробітній платі не заперечуються сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Керуючись даними, які наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що заробітна плата позивача за останні два повні місяці роботи склала 9 074 грн. 08 коп. Загальна кількість відпрацьованих позивачем днів за два місяці становить 41 день. Відтак, середньоденна заробітна плата становить 221 грн. 31 коп. (9 074,08 грн. : 41 день). Час затримки розрахунку з наступного дня після звільнення (20.03.2014) до дня пред'явлення позову (23.07.2014) становить 96 днів, а отже середній заробіток за вказаний період складає 21 245 грн. 76 коп. (221,31 грн. х 96).

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час розгляду справи в суді за період з 24.07.2014 по 28.11.2014 включно, що становить 20 229 грн. 30 коп. (221,31 грн. х 91 день).

Загалом заявлена позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 41 475 грн. 06 коп. (21 245 грн. 76 коп. + 20 229 грн. 30 коп.), яка належним чином була перевірена судом і останній розглянув справу в межах заявлених вимог.

Вказані розрахунки відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону і не заперечуються відповідачем, однак останній вважає, що не повинен нести відповідальність за затримку розрахунку з позивачем при звільненні, оскільки така сталася не з його вини.

З вказаними доводами апелянта погодитись не можливо, з наступних підстав.

За змістом частин 1-3 статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до початку розгляду справи по суті.

Відповідач у суді першої інстанції, у тому числі у своїх письмових запереченнях від 25.11.2014 на позов, не повідомляв суд про існування постанов державного виконавця про арешт коштів від 04.03.2014 та 14.01.2014 та не посилався на них.

Разом з тим, представник відповідача повідомив суд першої інстанції про те, що державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ були винесені: постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ТОВ «Джерман Моторз» на користь ДІП у Шевченківському р-ні ГУ Міндоходів у м. Києві 299 013,20 грн. від 25.09.2014; постанова про арешт майна боржника від 09.10.2014; постанова про арешт коштів ТОВ «Джерман Моторз» від 09.10.2014 (а.с. 18).

Таким чином, відповідач повідомив суд першої інстанції про те, що арешт на кошти ТОВ «Джерман Моторз» був накладений приблизно через 7 місяців після звільнення позивача, а отже відповідач мав можливість розрахуватися з позивачем під час його звільнення.

Вказані обставини були відомі суду першої інстанції та суд обґрунтовано послався на них у своєму рішенні.

Разом з цим, відповідача надав до апеляційного суду постанову про арешт коштів боржника ТОВ «Джерман Моторз» від 14.01.2014 (а.с. 73-75) та постанову про арешт коштів боржника ТОВ «Джерман Моторз», що перебувають у касі боржника або надходять до неї від 04.03.2014 (а.с. 71-72).

Слід зауважити, що вказані постанови не можуть братись до уваги з огляду на їх невідповідність вимогам ст. 64 ЦПК України, зокрема не містять підписів службової особи те печатки та не посвідчені іншим чином.

Щодо змісту цих постанов, слід зауважити наступне. Постановою про арешт коштів боржника ТОВ «Джерман Моторз» від 14.01.2014 накладений арешт на кошти, які містяться у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та інших фінансових установах на 20 рахунках (а.с. 73-75). Постановою про арешт коштів боржника ТОВ «Джерман Моторз» від 09.10.2014 накладений арешт на кошти, які містяться у АТ «Райффайзен Банк Аваль» та інших фінансових установах на 30 рахунках (а.с. 18-19). Вказане свідчить про те, що з дня звільнення позивача (19.03.2014) до 09.10.2014, тобто більше 7 місяців у ТОВ «Джерман Моторз» було принаймні 10, вказаних в постанові від 09.10.2014 рахунків, на які арешт не був накладений.

Також, апелянт вказує, що ТОВ «Джерман Моторз» постійно на протязі 2014 року здійснювало дії для зняття арешту з рахунків та коштів, що знаходяться в касі, зокрема шляхом звернення до суду, однак представник відповідача не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційній інстанції доказів такої діяльності, а відтак відсутні підстави для висновку, що не виплата позивачу сум при звільненні сталася не з вини відповідача.

В матеріалах справи наявна лише одна ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2014 про відкриття провадження в адміністративній справі на підставі позову ТОВ «Джерман Моторз» про скасування вищевказаних постанов від 09.10.2014 (а.с.21-23). Ця ухвала була відома суду першої інстанції під час ухвалення рішення.

Отже, проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що останній не навів жодних об'єктивних факторів, які б підтверджувались належними і допустимими доказами, що свідчили б про наявність перешкод у виплаті позивачу заробітної плати в день звільнення.

Вказані вище обставини свідчать про наявність вини ТОВ «Джерман Моторз» у несвоєчасній виплаті позивачу належних йому сум при звільненні та, як наслідок, наявність у відповідача обов'язку виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи викладені в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман Моторз» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року по цивільній справі позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерман Моторз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді