Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/30/15-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року,-

ї

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та відповідачкою ОСОБА_3 29.11.2008 року було укладено кредитний договір №0412-109-08, за яким остання отримала кредит у розмірі 15800 грн. строком до 29.11.2011 року із сплатою згідно графіку 954 грн. 86 коп. щомісячно кожного 10 числа протягом 36 календарних місяців та зі збільшенням щомісячних нарахувань вдвічі за кожен день прострочення платежів, застосуванням чинних норм ч.2 ст. 625 ЦК України та зі збільшенням загальної суми процентів за користування кредитом. 29.11.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по поверненню кредиту, укладено між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_4 договір поруки №0412-109-08-П, за яким останній зобов'язувався у разі порушення позичальником умов договору самостійно виконати обов'язки позичальника перед кредитором , а саме: повернути суму кредиту, нараховані проценти та неустойку. Договорами про відступлення права вимоги №0412-109-08-Ц та №0412-109-08-П-Ц від 22.11.2014 року, КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» змінила кредитора у зобов'язанні та передала ОСОБА_2, як новому кредитору, право вимоги за кредитним договором №0412-109-08 від 29.11.2008 року, укладеним між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_3, та договором поруки №0412-109-08-П від 29.11.2008 року, укладеним між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_4 ОСОБА_3 належним чином не виконала умови кредитного договору, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по кредиту в розмірі 90 000 грн., з яких: заборгованості за тілом кредиту - 13 000 грн; договірних відсотків - 12 000 грн., договірних нарахувань - 65 000 грн. Збільшити стягувану суму нарахуванням інфляційних втрат та пені за кожен день прострочення, починаючи з 27.02.2015 року по день винесення рішення та стягнути на його користь з відповідачів понесені ним судові витрати у вигляді судового збору та витрат пов'язаних з явкою до суду.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив відповідачу у стягненні всієї суми заборгованості у зв'язку зі спливом строку позовної давності, виходячи з того, що перебіг строку позовної давності розпочався з 29.11.2011 року та закінчився 29.11.2014 року, оскільки переривання перебігу позовної давності не встановив. Позивач звернувся до суду 13 січня 2015 року, підстав для поновлення строку позовної давності немає, а відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.11.2008 року між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_3 29.11.2008 року було укладено кредитний договір №0412-109-08, за яким остання отримала кредит у розмірі 15800 грн. строком до 29.11.2011 року із сплатою згідно графіку 954 грн. 86 коп. щомісячно кожного 10 числа протягом 36 календарних місяців, зі збільшенням щомісячних нарахувань вдвічі за кожен день прострочення платежів, та зі сплатою процентів за користування кредитом, які складаються з 60 % річних на залишок суми кредиту впродовж фактичного строку користування кредитом та додаткової суми процентів.

Того ж дня, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по поверненню кредиту, укладено між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_4 договір поруки №0412-109-08-П, за яким останній зобов'язувався у разі порушення позичальником умов договору самостійно виконати обов'язки позичальника перед кредитором, а саме: повернути суму кредиту, нараховані проценти та неустойку.

22.11.2014 року між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_2 укладено договори про відступлення права вимоги №0412-109-08-Ц та №0412-109-08-П-Ц, згідно яких КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» змінила кредитора у зобов'язанні та передала ОСОБА_2, як новому кредитору, право вимоги за кредитним договором №0412-109-08 від 29.11.2008 року, укладеним між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_3, та договором поруки №0412-109-08-П від 29.11.2008 року, укладеним між КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_4

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач посилався на те, що жодних платежів по сплаті кредиту ОСОБА_3 не здійснювала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. На підтвердження позовних вимог надав лише копію кредитного договору, копію договору поруки, та копію видаткового касового ордеру.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Заперечуючи проти позову відповідачка ОСОБА_3 посилалася на те, що обов'язок по сплаті кредиту за договором вона виконала, кредит та нараховані проценти нею сплачені повністю. З наданого відповідачем кредитного договору, договору поруки та видаткового касового ордеру неможливо встановити розмір переданої заборгованості від КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_2 Інших доказів про розмір заборгованості за кредитним договором, окрім цих відповідач суду не надав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

З наданих ОСОБА_3 копій квитанцій про сплату коштів за кредитним договором, які збереглися після закінчення строку дії кредитного договору - 29.11.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатила до КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» 13 128 грн. 77 коп.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснив, що акт приймання - передачі кредитного портфеля 22.11.2014 року між ним та КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» не складався, кредитна спілка не передавала йому документи первинної бухгалтерської документації, розрахунок заборгованості за кредитним договором, квитанції про сплату коштів ОСОБА_3 та як вони зараховувалися. Зазначив, що ці документи згоріли при траспортуванні, що підтверджується рішенням господарсько суду Одеської області, яке знаходиться в матерілах справи.

В матеріалах справи міститься ухвала господарського суду Одеської області від 03.08.2011 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за заявою ОСОБА_5, ОСОБА_6 до КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» про визнання банктрутом. Однак, в ухвалі суду відсутні обставини на які посилався ОСОБА_2 щодо знищення документів.

З врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів не підтверджений належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для його задоволення.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення" роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена

особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав,

свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та

осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших

осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга

статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були

порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих

осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач

відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без

поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з

цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено

стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім

випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для

цього.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є не доведеним, а тому колегія суддів відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

З наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді