У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 березня 2006 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 взяла у неї в борг 2 тис. доларів США за умови повернення їх до 01 грудня 2006 року. На підтвердження умов договору позики ОСОБА_4 власноруч написала розписку, однак у визначений час кошти не повернула. На її пропозицію про добровільну сплату боргу відповідач відмовилася від його повернення.

Позивач вважала, що строк позовної давності був перерваний шляхом визнання ОСОБА_4 боргу в повному обсязі, про що свідчить постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 25 березня 2009 року.

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача борг у розмірі 52 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 червня 2015 року та додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 46 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Установлено, що 16 березня 2006 року ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_3 договір позики, за яким вона отримала у неї кошти в розмірі 2 тис. доларів США, які зобов'язувалася повернути до 01 грудня 2006 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Свої зобов'язання ОСОБА_4 не виконала.

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності (а. с. 108).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Установлено, що постановою від 13 квітня 2009 року відмовлено у відкритті кримінального провадження за матеріалами звернення ОСОБА_4 відносно погроз з боку ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_4 вказувала, що при розмові з ОСОБА_3 щодо важкого матеріального стану, у зв'язку з чим не може віддати борг, вони обумовили останній день повернення боргу 20 березня 2009 року, і вона (ОСОБА_4.) вчиняла дії по поверненню боргу, але зібрати кошти не змогла, про що намагалася повідомити ОСОБА_3 24 березня 2009 року, але розмови у них не вийшло (а. с. 162).

Тобто до 01 грудня 2009 року (до спливу строку, передбаченого ст. 257 ЦК України) ОСОБА_4 визнавала свій борг та вчиняла дії по поверненню боргу ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України визначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом вказаних норм, йдеться саме про дії учасників цивільних правовідносин, які мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 11 ЦК України), безпосередньо по відношенню до кредитора, які свідчать про наявність боргу.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що перебіг позовної давності позивачем не пропущено, оскільки відповідач вчинила дії, які свідчать про переривання цього строку, та не виконала умов договору позики.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.О.Леванчук

І.К.Парінова