АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Рейнарт І.М.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою голови правління Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» - Журова ГеннадіяМиколайовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», третя особа: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спилки «Захист справедливості працівників ПАТ «Національний депозитарій України», про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 757/5788/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10963/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Національний депозитарій України», третя особа: Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спилки «Захист справедливості працівників ПАТ «Національний депозитарій України», в якому просила скасувати наказ голови правління ПАТ «Національний депозитарій України»від 08.12.2014р. №130-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про оголошення позивачу догани та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що Наказом Голови правління ПАТ «Національний депозитарій України»від 08 грудня 2014 року № 130-К до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на робочому місці в період з 09 по 31 жовтня 2014 року, вказує що порушень трудової дисципліни з її боку не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком неприязного відношення до неї з боку керівництва.

У зазначений період позивач була присутня на робочому місці, підтвердженням чого є табель робочого часу за жовтень 2014 року, який складається щоденно, щотижнево та щомісячно згідно наказу від 29 вересня 2014 року № 111-K., підтвердженням її відсутності на робочому місці є фіксація такого факту засобами забезпечення пропускного режиму в орендованих ПАТ «Національний депозитарій України» приміщеннях за адресою: вул. Тропініна, 5-В, м. Київ, однак засобами забезпечення пропускного режиму забезпечується саме пропускний режим, а не фіксація відсутності або присутності працівника на роботі.

Виконання покладених на неї службових обов'язків потребує періодичної присутності в офісі ПАТ «Національний депозитарій України»за адресою: м. Київ, вул. Б. Грінченка, 3-в значній територіальній віддаленості від орендованих приміщень за адресою: вул. Тропініна, 5-В, м. Київ, тому вважає відсутність в орендованих приміщеннях не свідчить про порушення нею трудової дисципліни, як працівник ПАТ «Національний депозитарій України», не була ознайомлена з правилами використання засобів, первинна профспілкова організація не надавала згоду на притягнення її до дисциплінарної відповідальності, тому просить скасувати наказ та стягнути моральну шкоду

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року позов задоволено частково, скасовано наказ голови правління ПАТ «Національний депозитарій України» від 08.12.2014р. №130-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та оголошення позивачу догани. Стягнуто з ПАТ «Національний депозитарій України»на користь позивача моральну шкоду у розмірі 800 грн., та на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, голова правління ПАТ «Національний депозитарій України» подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для справи та надання неправильної оцінки доказів, просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилався на те, що, на його думку, підтвердженням відсутності на роботі позивача та обґрунтованості оскаржуваного наказу є відеофіксація пропускного режиму в приміщеннях, де знаходиться її робоче місце, листом, який містить опис зазначених відеозаписів та листом позивача, відповідно до якого вона не може надати інформації щодо дійсних причин своєї відсутності на робочому місці протягом 1 години 26 хвилин. На підтвердження достатності вказаних доказів, приводить до прикладу рішення Євпаторійського міського суду АР Крим від 21.02.2013р.

Також, апелянт вказує на те, що позивач визнає існування правил внутрішнього трудового розпорядку товариства не у вигляді окремого документу, а у вигляді сукупності внутрішніх документів, більш того позивач, за посадовою інструкцією, була особою на яку покладено, зокрема, обов'язок слідкувати за додержанням працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку.

На думку апелянта, не можна брати за основу табель робочого часу товариства, оскільки він складався саме позивачем, а також не можливо приймати до уваги доводи позивача про те, що вона за специфікою своєї посади інколи повинна перебувати в головному офісі товариства, який територіально віддалений від приміщення, де знаходиться її робоче місце, оскільки вона не надала підтвердження того, що вона 23.10.2014 р. з 9.00 год. до 11.00 год. перебувала там.

Крім того апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення не враховувались інші обставини, які є обтяжуючою обставиною, тобто те, що позивач декілька разів приховувала запізнення іншого працівника.

Представник ПАТ «Національний депозитарій України»у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник заперечували проти апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач працює на посаді начальника відділу персоналу та кадрового забезпечення в ПАТ «Національний депозитарій України»з 04.04.2004р., згідно Наказу №34-К від 04.04.2004р. (а.с.9)

04 грудня 2014 року голова правління ПАТ «Національний депозитарій України» ЖуровГ.М. звернувся до Профспілкового комітету ППО ВПС «Захист справедливості» працівників ПАТ «Національний депозитарій України», в порядку ч.2 ст. 252 КЗпП України, з проханням надати згоду на притягнення, зокрема, позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани, оскільки позивач ОСОБА_2 є членом вказаного профспілкового комітету. (а.с.15-16)

05 грудня 2014 року, листом №05/12 заступник голови Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спилки «Захист справедливості працівників ПАТ «Національний депозитарій України» Долгополова О.Ю. повідомила про те, що Профком Профспілки вважає безпідставним притягненням, зокрема, ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та згоди на вчинення таких дій не надає. (а.с. 23-24)

Наказом Голови правління ПАТ «Національний депозитарій України» від 08 грудня 2014 року № 130- К до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. (а.с. 25-26)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 29, 141, 142, 149 КЗпП України, виходив з того, що посилання відповідача, як на підставу притягнення до дисциплінарної відповідальності, на відсутність на робочому місці позивача є не доведеними, оскільки згідно табеля робочого часу остання в період з 09 по 31 жовтня 2015 року знаходилася на роботі, крім того відповідно до покладених на позивача обов'язків, вона повинна періодично бути присутньою в головному офісі товариства, в значній територіальній віддаленості від приміщень, де знаходиться її основне робоче місце.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні в матеріалах справи докази та повинен був відмовити в задоволенні позову на підставі наданої відео фіксації пропускного режиму в приміщеннях, де знаходиться її робоче місце, листом, який містить опис зазначених відеозаписів та листом позивача, відповідно до якого вона не може надати інформації щодо дійсних причин своєї відсутності на робочому місці протягом 1 години 26 хвилин, з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою.

Згідно ст. 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Виходячи з вказаних правових норм, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний попередити працівника під розписку про наявність відеофіксації на підприємстві чи організації, де він працює, оскільки це є складовою умов праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що уповноважена особа ПАТ «Національний депозитарій України» роз'яснювала та інформувала ОСОБА_2 про здійснення відеофіксації для контролю наявності працівника на робочому місці, а тому вказані апелянтом докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки є неналежними, так як одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Крім того наданий до суду відеозапис щодо приходу на роботу працівників відповідача, не надає повної та без заперечної інформації на підтвердження доводів апелянта, оскільки запис проводився на відео пристрої який не належить відповідачу, а наданий суду відеозапис не може надати суду повну і достовірну інформацію про те, де проводилась відеозйомка і чи дійсно вона проводилась у приміщенні, яке орендує ПАТ «Національний депозитарій України».

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта, як на одну з підстав для скасування рішення суду першої інстанції, про те, що позивачу були відомі правила трудової дисципліни, оскільки обізнаність з ними позивача не спростовує неправомірність оскаржуваного наказу, як такого, що суперечить вимогам ч.2 ст. 252 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а також порушень трудової дисципліни.

Зокрема, суд першої інстанції правильно послався на табель робочого часу за жовтень 2014 року, оскільки він є єдиним наявним в матеріалах справи допустимим доказом того, що позивач, у зазначений період, була присутня на робочому місці.

Посилання ж апелянта на те, що вказаний табель не можна брати до уваги, у зв'язку із тим, що він складався особисто позивачем, є безпідставними, так як він складений і одержаний у встановленому законом порядку у відповідності з посадовими обов'язками позивача.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 є членом Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спилки «Захист справедливості працівників ПАТ «Національний депозитарій України».

Відповідно до ст. 252 КЗпП України передбачені гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів.

Так, ч.ч.1, 2 ст. 252 КЗпП України зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Така сама вимога передбачена і ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згідно із ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Як встановлено судом Профком Профспілки, на запит голови правління ПАТ «Національний депозитарій України», повідомив, що вважає безпідставним притягненням ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та не надав згоди на вчинення таких дій, а тому наказ голови правління ПАТ «Національний депозитарій України» від 08 грудня 2014 року № 130-К, яким до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, є незаконним, оскільки суперечить вимогам ч.2 ст. 252 КЗпП України та ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Щодо задоволення вимог позивача по стягненню моральної шкоди і встановлення її розміру, суд першої інстанції виходив з позиції розумності та справедливості, та прийшов до належного висновку на думку колегії суддів, що заявлена позивачем сума моральної шкоди є значно завищеною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права, з посиланням на докази, які містяться в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Доводів щодо незаконності часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

Рішення суду першої інстанції, у частині часткової відмови у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди позивачем не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється.

Враховуючи викладене, рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону, а тому залишає його без змін та відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу голови правління Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» - Журова Геннадія Миколайовича - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді