Справа № 461/4964/15 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/4960/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №4 у будинку №1 на вул. Ярослава Осмомисла у м. Львові.

Ухвалу оскаржив позивач. Вважає таку незаконною та просить її скасувати. В обґрунтування вимог посилається на те, що його колишня дружина, відповідач по справі зробить усе можливе, щоб позбавити його житла. На даний час вона звернулась в суд із позовом до нього про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи мотиви оскаржуваної ухвали, вважає необґрунтованою позицію суду про те, що ним не доведено наміри відповідачки відчужити майно. Без ухвали суду про накладення арешту, її наміри ніким не можуть бути обмежені, оскільки вона вважається власником спірного житлового приміщення.

При розгляді справи в апеляційній інстанції, апелянт доводи такої підтримав.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, причину неявки в судове засідання не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що у квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою №4 по вул. Ярослава Осмомисла, 1 в м. Львові та вселення у дану квартиру.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05.05.2015 року відкрито провадження у даній справі.

14 травня 2015 року ОСОБА_2 подав заяву в якій просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, про усунення перешкод якою заявлено позов.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру №4 у будинку №1 на вул. Ярослава Осмомисла у м. Львові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в підтвердження своїх доводів не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що ОСОБА_3, будучи власником квартири, яка є предметом спору має намір відчужити дане майно.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Судом вірно встановлено, що подаючи заяву про забезпечення позову, позивачем не надано доказів того, що у разі задоволення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення з врахуванням заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в процесі вирішення спору у межах заявлених вимог позивачем, суду необхідно встановити обставини щодо наявності перешкод для позивача у користуванні квартирою та чи вчиняються такі перешкоди відповідачем у справі, а також спосіб усунення таких перешкод.

Спору з приводу зазначеної квартири на даний час не існує, а заявлено вимоги щодо користування такою квартирою. Тому арешт житла, як спосіб забезпечення даного позову не можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

У зв"язку з тим, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач не позбавляється права звернутися до суду з заявою про забезпечення позову у разі наявності доказів, що підтверджують необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову як арешт квартири про вселення в яку заявлено вимоги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.303, 304 , п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді