У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

8 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Висоцької В.С., Карпенко С.О.

Остапчука Д.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_3, фермерського господарства «ОСОБА_4» про стягнення заборгованості за договором про надання довгострокового кредиту за касаційною скаргою комунального підприємства «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального жилого будівництва на селі» на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 та фермерського господарства «ОСОБА_4» 82 762,27 грн.

У позовній заяві зазначало, що 24 листопада 2000 року між КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_5 укладений договір № 0121/12 про надання довгострокового кредиту на будівництво житлового будинку. За умовами вказаного договору та відповідно до Правил надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам житла на селі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1597 від 5 жовтня 1998 р <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_05_17/pravo1/KP981597.html?pravo=1>оку, Фонд зобов'язався надати ОСОБА_5 довгостроковий кредит зі сплатою 3% річних для будівництва житлового будинку у с. Вилівка Зміївського району Харківської області.

Відповідно до п. 1.7 договору, кредит надавався забудовнику, як правило, у вигляді будівельних матеріалів, а також здійснених робіт/послуг (будівельних, монтажних, транспортних тощо).

У відповідності до п. 2.1.2 договору, Фонд також зобов'язувався надати забудовнику практичну допомогу із забезпечення будівельними матеріалами, деталями, конструкціями та обладнанням.

На виконання договору ОСОБА_5 одержала будівельні матеріали та кредитні кошти на загальну суму 49 999,97 грн.

Станом на 5 квітня 2013 року ОСОБА_5 зобов'язання з повернення кредитних коштів не виконує.

14 листопада 2000 року ОСОБА_3 поручилась за виконання ОСОБА_5 зобов'язання зі сплати кредиту в сумі 50 000 грн, а 20 листопада цього року між КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та фермерським господарством «ОСОБА_4» укладено договір поруки, за яким фермерське господарство «ОСОБА_4» зобов'язувалось відповідати за виконання ОСОБА_5 обов'язків зі сплати кредиту в сумі 50 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини і на порушення ОСОБА_5 умов укладеного договору з повернення наданого довгострокового кредиту, КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 та фермерського господарства «ОСОБА_3» заборгованість у сумі 82 762,27 грн, у тому числі: 49 999,97 грн кредиту, 14 125 грн відсотків за користування кредитом, 18 637,30 грн пені за прострочення повернення кредиту.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 4 березня 2014 року цивільну справу за позовом КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» в частині пред'явлених позовних вимог до ОСОБА_5 закрито в зв'язку зі смертю відповідача.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 31 березня 2014 року у задоволенні позову до ОСОБА_3 і фермерського господарства «ОСОБА_4» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 31 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального жилого будівництва на селі» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути солідарно з фермерського господарства «ОСОБА_4» та з ОСОБА_3 заборгованість ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 14 листопада 2000 року ОСОБА_3 як фізична особа склала нотаріально завірену заяву про особисту поруку за виконання ОСОБА_5 зобов'язання зі своєчасної сплати кредиту в сумі 50 000 грн.

20 листопада 2000 року між КП «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - Фонд) та фермерським господарством «ОСОБА_4» укладено договір поруки, за яким фермерське господарство зобов'язувалось відповідати за виконання ОСОБА_5 зобов'язань зі сплати кредиту в сумі 50 000 грн.

24 листопада 2000 року між Фондом та ОСОБА_5 укладений договір № 0121/12 про надання довгострокового кредиту строком на 20 років на загальну суму 50 000 грн (яку забудовник зобов'язується повернути 41 093 кг великої рогатої худоби живою вагою понад 400 кг з базисною ціною 1,60 грн/кг, зі сплатою 3% річних), для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями у с. Вилівка Зміївського району Харківської області; п.п. 4.2 4.4 передбачена можливість повернення кредиту сільгосппродукцією, а його надання - будівельними матеріалами і послугами.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 отримала всього 49 999,97 грн кредитних коштів, частина з яких у сумі 45 771,97 грн надано у формі будівельних матеріалів.

За актом, складеним 30 серпня 2011 року КРУ в Харківській області щодо перевірки законності та правильності цільового використання коштів, наданих ОСОБА_5 за договором довгострокового кредиту від 24 листопада 2000 року, перевіркою виявлено, що жодних будівельних робіт ОСОБА_5 на виділеній земельній ділянці не проводила, земельна ділянка не забудована і знаходиться в занедбаному стані, будівельні матеріали відсутні.

23 травня 2011 року та 11 березня 2013 року ОСОБА_5 направлено попередження про необхідність перерахування заборгованості за кредитом.

23 травня 2013 року ОСОБА_5 померла.

11 жовтня 2013 року Фонд звернувся із заявою до нотаріуса про пред'явлення вимоги про повернення кредиту до спадкоємців боржника.

За повідомленням Зміївської державної нотаріальної контори, спадкова справа після ОСОБА_5 не заводилась, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 4 березня 2014 року справа в частині позову до ОСОБА_5 закрита.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за положеннями ст. 191 ЦК Української РСР, що діяв на час укладення договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором лише за виконання дійсної вимоги. Кредитний договір укладено 24 листопада 2000 року, договір поруки між Фондом та ОСОБА_3 - 14 листопада 2000 року і договір поруки з фермерським господарством «ОСОБА_4» - 20 листопада 2000 року, тобто до укладення кредитного договору, отже укладені договори поруки не забезпечували дійсну вимогу, тому є недійсними. Крім того, порука є припиненою, оскільки протягом встановленого строку кредитор не пред'явив вимогу до поручителів.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність вимог про стягнення пені та відсотків за користування кредитом.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в позові з інших підстав, апеляційний суд зазначив, що за умовами договору, у випадку виявлення нецільового використання кредиту, порушення строків будівництва або порушення строків повернення коштів, Фонд мав право в односторонньому порядку припинити дію договору. Факт безпідставного фінансування будівництва за відсутності завершеного першого етапу будівництва виявлено у серпні 2011 року, але правом на припинення договору Фонд не скористався. Крім того, апеляційний суд зазначив, що умовами договору встановлено порядок переходу у власність Фонду майна, придбаного забудовником за рахунок кредитних коштів, у випадку смерті позичальника та відсутності при цьому спадкоємців боржника або правонаступників за кредитним договоруом. Також п. 4.10 кредитного договору додатково визначає, що до завершення будівництва Фонд є власником всіх зведених споруд та будівельних матеріалів, придбаних за рахунок кредитних коштів. Що стосується позовних вимог до поручителів, то апеляційний суд дійшов висновку про припинення поруки у зв'язку зі смертю боржника.

Такі висновки є правильними.

Судом встановлено, що кредитний договір та договір поруки укладені у 2000 році, тому правовідносини щодо поруки регулюються відповідними положеннями ЦК Української РСР.

Відповідно до вимог ст. 191 ЦК Української РСР, за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором іншої особи відповідати за виконання нею свого зобов'язання в повному обсязі або в частині. Порука може забезпечувати лише дійсну вимогу.

У разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник (ст. 192 ЦК Української РСР).

За ст. 223 ЦК Української РСР зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо виконання не може бути проведено без особистої участі боржника.

Як зазначено у ст. 194 ЦК Української РСР, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Установивши, що зобов'язання за договором від 24 листопада 2000 року № 0121/12 про надання довгострокового кредиту, укладеного із ОСОБА_5, припинено внаслідок смерті останньої, спадкоємців у якої немає, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про припинення договорів поруки, укладених на забезпечення виконання кредитного договору, та про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_3 і фермерського господарства «ОСОБА_4» як до поручителів.

Крім того, за п. 2.4.10 договору про надання довгострокового кредиту у разі смерті забудовника при невиплаті ним повного кредиту і відсотків, а також при відсутності спадкоємців або неприйняття спадщини будь-ким із правонаступників майно, збудоване на кредитні кошти, переходить у власністю Фонду.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що боржник помер і спадкоємці спадщини не прийняли, врахувавши відповідні норми законодавства і умови укладеного договору, дійшов правильного висновку про припинення зобов'язання і обґрунтовано відмовив у позові до поручителів.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального жилого будівництва на селі» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.С.Висоцька С.О.Карпенко Д.О.Остапчук І.М.Фаловська