Справа № 392/2414/14-ц
Провадження № 2/392/61/15
20 лютого 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Березія Ю.А., при секретарі Чабаненку Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -
Позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на порушення відповідачем ОСОБА_2 умов укладеного кредитного договору від 6 лютого 2008 року, належність виконання якого забезпечено порукою відповідача ОСОБА_3
Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.
Належність виконання умов укладеного кредитного договору забезпечено порукою відповідача ОСОБА_3, що підтверджується копією договору поруки.
Відповідач ОСОБА_2 порушив умови укладеного договору і з 6 травня 2008 року припинив виконання обов'язку з щомісячного повернення частин кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, які передбачено пунктами 2.4.1 і 3.3.3 укладеного кредитного договору, що підтверджується розрахунком та копією договору.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).
Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до пунктів 1.3 і 7.3 Кредитного договору № 57/2008/Б від 6 лютого 2008 року (надалі - Договір), кредитні кошти надаються строком по 4 лютого 2011 року включно. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.
Відповідно до пункту 2.5.1 Договору Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту та процентів, встановлених в Графіку.
Таким чином у Договорі сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - до 4 лютого 2011 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до дати, встановленої в Графіку.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.
Відповідачі надіслали до суду заяви щодо застосування позовної давності (а.с. 33-34, 41-43).
Перевіряючи доводи відповідачів в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, суд виходив з наступного.
Сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - до 4 лютого 2011 року, строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - до дати, встановленої в Графіку.
Таким чином, умовами Договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Судом встановлено, що згідно з умовами Договору (пункт 2.5.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших сум чергового погашення відповідної частини Кредиту та процентів, встановлених в Графіку.
Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 6 травня 2008 року, що стало наслідком виникнення кредитної заборгованості.
Банк звернувся до суду з позовом 20 листопада 2014 року, пропустивши загальну позовну давність, яка встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), що минув 6 січня 2014 року за останнім платежем, який визначено 6 січня 2011 року.
У зв'язку з тим, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України), суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову до відповідача ОСОБА_2
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14 та в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року.
Вирішуючи спір в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Судом встановлено, що у Договорі поруки № 57/2008/Б/П-1 від 6 лютого 2008 року, який укладено Банком, Поручителем ОСОБА_3 та Боржником ОСОБА_2, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки в пункті 3.3 зазначено, що порука припиняється на підставах та у порядку, що передбачений чинним законодавством та цим Договором.
Банк, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який передбачено умовами укладеного Кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя ОСОБА_3 про виконання зобов'язання, тому вони за договором поруки припинились.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-155цс13 (постанова від 29 січня 2014 року).
Тому, суд не має законних підстав для задоволення позову до відповідача ОСОБА_3
Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись статтями 213 - 215 ЦПК України, -
Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь держави - 243 гривни 60 копійок несплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання позивачем апеляційної скарги і відповідачами - заяви про перегляд заочного рішення.

Апеляційна скарга і заява про перегляд заочного рішення подаються відповідно позивачем і відповідачами протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя