Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/448/15Головуючий у суді І-ї інст. Савельєва О. В.
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді : Суржика М.М..

суддів : Кіселика С.А., Черненка В.В.,

при секретарі : Чорній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення відповідача та інших осіб, зареєстрованих в будинку.

Зазначав, що 16 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав споживчий кредит в сумі 48250 грн. зі сплатою 28 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення 12 листопада 2013 року.

В забезпечення виконання кредитного договору укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав банку в іпотеку житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 (далі будинок).

Умови кредитного договору щодо внесення щомісячного платежу відповідач виконував не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом в сумі 27 975 грн. 90 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 20886 грн. 04 коп., заборгованості по процентам 4061 грн. 85 коп., пені 743 грн. 44 коп., штрафу (фіксована частина) 1000 грн., штрафу (процентна складова) 1 284 грн. 57 коп.

Просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок шляхом продажу предмета іпотеки та виселити з будинку відповідача та інших осіб, зареєстрованих або проживають в ньому, стягнути з відповідача на користь банка судовий збір.

Рішенням суду позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 16 листопада 2009 року банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй в кредит на споживчі цілі грошові кошти в сумі 48250 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 28% річних, які вона повинна повернути не пізніше 11 листопада 2013 року (а.с.11-13). Невід'ємною частиною договору є підписаний сторонами додаток №1 до договору - графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, яка становить 75876 грн.08 коп.: сума погашення кредиту 45000 грн., сума погашення відсотків 30876 грн.08 коп. ( а.с.14).

16 листопада 2009 року банк та відповідач уклали іпотечний договір, за умовами якого в забезпечення виконання кредитного договору від 16 листопада 2009 року ОСОБА_2 передала банку в іпотеку житловий цегляний будинок, загальною площею 53,1 кв.м., з надвірними будівлями: сарай, гараж, літня кухня, льох, паркан, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.16-19).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував не належним чином, не в повному обсязі та з порушенням графіку щомісячних платежів вносив кошти на виконання зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 01 квітня 2013 року виникла заборгованість в сумі 27975 грн. 90 коп., з них : заборгованість за кредитом 20886 грн.04 коп., в т.ч. прострочка по тілу кредиту 9484 грн.32 коп. заборгованість за відсотками 4061 грн.85коп., в т.ч. прострочені відсотки 3954 грн.42 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання 743 грн.44 коп., штраф : (фіксована частина) 1000 грн. , (процентна складова) - 1284 грн.57 коп., що підтверджується розрахунком банку (а.с.5-6).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека, як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет іпотеки закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності із частинами першою, другою статті 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення, частина третя якої регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення відповідачки на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню, як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши у справі, яка переглядається, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову Банку.

Таким чином, для вирішення спору суду необхідно було застосувати частину другу статті 109 ЖК Української РСР у поєднанні з нормами статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку».

Такого правового висновку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку дійшов Верховний Суд України 18 березня 2015 року на засіданні Судової палати у цивільних справах при розгляді справи № 6-39 цс15.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів покладає на позивача.

На підставі ст.ст.33,39,40 Закону України «Про іпотеку», ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно та виселення відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді