Справа № 300/294/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Воловецького районного суду від 28 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, в якому просила: - визнати житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами в АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3; - здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частках - виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 частині вказаного житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами; - визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за кожним.

Позов мотивовано тим, що 02.03.1995 між нею та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Воловецької районної ради Закарпатської області, про що зроблено актовий запис за №10.

16 вересня 2008 року відповідач отримав у спадщину житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами в АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що за час шлюбу сторони реконструювали будинок, зокрема, - всі дерев'яні стіни були перебудовані на нові з гіпсоблоків, переобладнана нова покрівля, а тому вважає, що він став спільною власністю подружжя. Посилаючись на положення ст. ст. 62, 70 СК України, ст. 372 ЦК України, просила задовольнити позов.

Рішенням Воловецького районного суду від 28 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На таке рішення ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання у визначений час не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку зі станом здоров'я. Проте неявка представника не є поважною причиною неявки його довірителя - позивача ОСОБА_2 Судова колегія, зважаючи на те, що позиція ОСОБА_2 та її представника суду відома, оскільки викладена в позовній заяві та в апеляційній скарзі, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянула справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2 березня 1995 року ( а.с.5). 24 лютого 2015 року Воловецьким районним судом було ухвалено рішення про розірвання цього шлюбу (а.с.45).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2008 відповідач ОСОБА_3 отримав у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1 (а.с.6).

Реєстрація права власності ОСОБА_3 на це домоволодіння здійснена 16.09.2008, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.44)

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.2 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, житловий будинок з надвірними спорудами за номером АДРЕСА_1, відповідно до ст. 57 СК України, з 2008 року є особистою приватною власністю ОСОБА_3

У відповідності з ч.1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підтвердження позовних вимог щодо збільшення вартості житлового будинку позивач зазначала, що на час видачі свідоцтва про права на спадщину вартість житлового будинку становила 18 026 грн., а згідно висновку про вартість майна від 29.12.2014, що був виготовлений на замовлення позивачки, вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами становить 78 500 грн.

Проте, як вбачається з Технічного паспорта на житловий будинок в АДРЕСА_1, складеного 16 вересня 2008 року - на час оформлення відповідачем права власності на цей будинок - будинок побудований з гіпсоблоків, загальна площа 81.44 кв. м. (три житлові кімнати, коридор, кухня), з яких житлова площа - 60.20 кв. м., підсобна - 21,24. кв. м. (а.с.31-34). Біля будинку є півниця і колодязь. У Свідоцтві про право на спадщину зазначено загальну (інвентаризаційну) вартість спадкового майна відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.08.2008 - 18026 грн.

Згідно висновку про вартість майна від 29.12.2014, виготовленого на замовлення позивачки, стіни будинку - з гіпсоблоків, загальна площа - 81.44 кв. м., житлова площа - 60.20 кв. м. (а.с 7-8). У висновку зазначено ринкову вартість будинку - 78 500 грн.

Таким чином, параметри будинку (його площа), а також матеріал, з якого він побудований (гіпсоблоки) у грудні 2014 року були такими ж, як і у вересні 2008 року.

Суд першої інстанції зазначив, що за період з 16.09.2008, коли був виготовлений будівельний паспорт на будинок відповідача, до 29.12.2014 пройшло більше шести років і вартість майна збільшилася у зв'язку зі значним подорожчання будівельних матеріалів. Апелянт зазначає, що такий висновок судом зроблено без посилання на офіційні докази (документи), розмір інфляції та інше, а ґрунтується на припущеннях. В той же час, судова колегія звертає увагу на те, що у Свідоцтві про право на спадщину зазначено загальну (інвентаризаційну) вартість спадкового майна у серпні 2008 року, а у грудні 2014 було зазначено ринкову вартість цього майна.

Крім того, у матеріалах справи містяться документи, відповідно до яких мати відповідача - ОСОБА_5 - у 1988 році отримала дозвіл на будівництво господарсько-побутової будівлі на своїй присадибній ділянці (а.с.37-39), а також документи, які підтверджують придбання будівельних матеріалів у 1986-1989 роках (а.с.40-43).

Таким чином, позивачкою, в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, не було доведено, що майно ОСОБА_3 з того часу, коли він став його власником - з 2008 року - за час перебування сторін у шлюбі - до 2015 року - істотно збільшилося у своїй вартості саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, або затрат позивачки, та не надано належних доказів для підтвердження своїх вимог. Тому немає підстав визнавати житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Воловецького району спільною сумісною власністю подружжя, а відтак, і вимоги про поділ такого майна та визнання на нього права власності по 1/2 частині за кожним із сторін задоволенню також не підлягають.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову через його недоведеність. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстав для зміни чи скасування рішення суду - немає. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст ст 308, 314, 315, 317, 319, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 28 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді