АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/687/2015 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Категорія: 27 Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 24 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2013 року Сафір Ф.О., діючий в інтересах публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" (далі - ПАТ "ПриватБанк", банк), звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши з урахуванням уточнень, поданих у грудні 2014 року, що відповідно до кредитного договору, укладеного 28.12.2006 року між банком та відповідачем, банк надав останньому кредит в сумі 949,25грн. під 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 06.07.2009 року за заявою банку було видано судовий наказ про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 5082,93грн. Станом на 12.11.2014 року відповідач має заборгованість, за вирахуванням стягнутої за судовим наказом, на суму 23913,49грн., що складається з: заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 6465,74грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 15832,82грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 1114,93грн. Просив стягнути з нього на користь банку вказану суму, а також судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2014 року позов було задоволено частково. Суд вирішив: стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNH4КР94760388 від 28.12.2006 року в сумі 6165,74грн., яка виникла за період з 06.07.2009 року по 12.11.2014 року та складається з 6165,74грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом; стягнути з відповідача на користь позивача 59,14грн. судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 30 січня 2015 року суд вирішив: доповнити вказане рішення зазначенням висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій пені в розмірі 16132,82грн. та штрафів в розмірі 500грн. фіксована частина та 1114,93грн. процентна складова.

В апеляційній скарзі та її доповненні представник банку просить вказані рішення суду та додаткове рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, пославшись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що суд, відмовляючи у стягненні пені, не врахував положення Закону України від 22.11.1996 року "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та Рішення КСУ №7-рп/2013, що встановлюють обмеження розміру пені за грошовими зобов'язаннями подвійною обліковою ставкою НБУ виключно до правовідносин між юридичними особами та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності. Також зазначила, що, відмовляючи у стягненні штрафу у вигляді фіксованої частини та відсоткової складової, суд помилково послався на заборону застосування до одного й того ж правопорушення юридичної відповідальності двічі, оскільки така позиція є помилковою, не відповідає умовам укладеного договору та фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

28.12.2006 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ "ПриватБанк" з заявою, в якій просив надати йому кредит у сумі 949,3грн. на строк 12 місяців, з 28.12.2006 року по 28.12.2007 року включно; передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати з 1 до 8 числа кожного місяця в сумі 99,61грн. , яка складається з заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. В даній заяві позичальник підписався з тим, що він згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), які були йому надані в письмовій формі (а.с.4).

Умови договору: сплата за користування кредитом складає 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; позичальник зобов'язується повернути кредит, відсотки, винагороду відповідно до Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт); для виконання зобов'язання банк відкриває позичальнику рахунок; згідно п.4.2. Умов за порушення позичальником зобов'язання із погашення кредиту сплачуються відсотки за користування кредитом в розмірі 10,0% на місяць із суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно п.5.1 Умов при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов він зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Згідно з п.5.3. вказаних Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості.

За п.5.4. Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.5.1., 5.2. і 5.3. цих Умов, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником.

Відповідно до п.5.5. Умов термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

З розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що відповідач має загальну заборгованість перед банком станом на 12.11.2014 року (з урахуванням і того періоду, за який вже видано судовий наказ) в сумі 28996,42грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 949,30грн., заборгованості за процентами - 8489,92грн., комісії - 167,09грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань - 17775,18грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00грн., штрафу (процентна складова) - 1114,93грн. За вирахуванням заборгованості 5082,93грн., яку вже стягнуто за судовим наказом, сума заборгованості складає 23913,49грн. (а.с.136-137, 167-168).

Однак, за вказаним кредитним договором було видано 06 липня 2009 року судовий наказ, за яким з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за станом на 08.04.2009 року в розмірі 5082,93грн. (а.с.52).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин між сторонами договору та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, виходив з того, що розмір пені, що не містить детального розрахунку, значно перевищує існуючі обмеження (подвійною обліковою ставкою НБУ), а також з того, що суми штрафу були вже стягнуті за судовим наказом.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи та порушивши норми матеріального і процесуального права, що згідно з п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відтак, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Сторони визначили строк дії кредитного договору до 28.12.2007 року включно. Крім того, судовим рішенням (наказом) від 06 липня 2009 року вся кредитна заборгованість стягнута. Отже, договірні правовідносини між сторонами припинились.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин": зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК (абзац 1); наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (абзац 2).

Суд же на вказане уваги не звернув і помилково вважав, що наявність судового рішення, яке не виконане боржником, навіть поза межами дії кредитного договору не припиняє правовідносин між сторонами договору та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом, а також що існує можливість стягнення неустойки, хоча вона і не доведена.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду та додаткове рішення суду як незаконні і необґрунтовані слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому колегія суддів враховує, що позивачем і в позовній заяві, і в позовній заяві про уточнення позовних вимог від 03.12.2014 року, що надійшла до суду 04.12.2014 року, інші позовні вимоги, крім зазначених, не заявлялись.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, ч.1 ст.1054 ЦК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, діючої в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 грудня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 січня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: