РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2015 року Франківський районний суд м.Львова

в складі:

головуючого- судді Ванівському Ю.М.

при секретарі- Буюклі В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього упущену вигоду в розмірі 85000грн. та покласти на нього судові витрати.

Позов мотивує тим, що він являється власником транспортного засобу марки «Фіат» модель «Дукато» 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1, що стверджується відповідною довідкою ВРЕВ ДАІ ГУМВСУ у Львівській області. 21.12.2008 року до нього звернувся відповідач та повідомив, що його син ОСОБА_4 позичив у нього 8800 дол. США, які не повернув. Після чого вказав, що забирає вказаний вище автомобіль, для його продажу та погашення боргу сина, а різницю йому поверне. Вказує, що таким чином проти його волі відповідач незаконно відібрав належний йому автомобіль. Автомобіль знаходився у відповідача на орендованій ним території по АДРЕСА_1. Факт незаконного заволодіння відповідачем майном позивача стверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2011 року, яке вступило у законну силу. Належний йому автомобіль відповідач здав в оренду ТзОВ «Лабор-Технік» за що справляв орендну плату у розмірі 2500 грн. на місяць. Станом на день звернення до суду із позовом, договір оренди спірного автомобіля був дійсним, відтак автомобіль позивача впродовж незаконного утримання його відповідачем, з грудня 2008 року на час звернення до суду перебував би в оренді і він отримував би щомісячний дохід у вказаному вище розмірі. Автомобіль перебував у незаконному володінні відповідача до 04.11.2011 року, тобто 34 місяці, за які просить відшкодувати упущену вигоду у сумі 85000 грн.

В судове засідання позивач не з'явився, скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, яким позов підтримав, просить задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позов заперечив та пояснив, що автомобіль марки «Фіат» модель «Дукато» 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1, позивач добровільно йому передав, як гарантію виконання зобов'язань свого сина на повернення позичених коштів. Разом з автомобілем позивач передав відповідачу реєстраційне посвідчення та ключі від автомобіля, які по даний час перебувають у відповідача.

На момент передачі транспортного засобу позивач не повідомляв відповідача про будь які обтяження, що стосуються автомобіля та укладені договори оренди транспортного засобу. Також представник відповідача зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Тоді як договір на який посилається позивач укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лабор-Технік» 06 червня 2007р. - не є нотаріально завіреним, а відтак не може братися до уваги судом.

Також, зазначає, що відповідно до пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001р., водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон;

У розглядуваній ситуації документом, що підтверджує право керування та (або) розпорядження автомобілем, є договір найму транспортного засобу, а період дії тимчасового реєстраційного талона обмежується строком дії цього договору. Таким чином, юридична особа, яка отримала у користування транспортний засіб на підставі договору найму, повинна отримати в підрозділах ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період дії договору найму, без якого експлуатація транспортного засобу стає неможливою.

Такого документу, як тимчасовий реєстраційний талон отриманий в органах ДАІ на період дії договору оренди до матеріалів справи позивачем долучено не було.

Представник відповідача вказує, що розписки долучені позивачем до матеріалів справи, не є доказами, оскільки не є бухгалтерською документацією та суперечать умовам договору оренди, долученого самим позивачем, а саме п. 3.2. згідно якого орендар сплачує орендну плату шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок орендодавця.

Позивачем не представлено квитанцій про перерахунок коштів на його поточний рахунок.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2011р., яке вступило у законну силу та яке долучено позивачем до позовної заяви встановлено, що транспортний засіб марки «Фіат» модель «Дукато» 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1 згідно договору застави рухомого майна, від 04.10.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. перебуває у заставі ЗАТ «КБ» «Приватбанк», що унеможливлює розпорядження таким майном.

Представник відповідача вказує, що наведені обставини в їх послідовній та логічній сукупності свідчать про те, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд погоджується з тим, що позивачу на праві приватної власності належить транспортний засіб марки «Фіат» модель «Дукато» 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26.09.2011р., яке вступило у законну силу задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння та витребувано із незаконного володіння відповідача належний позивачу автомобіль, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних зі зберіганням майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляд інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд бере до уваги лише належні та допустимі докази.

Крім цього, документ стає доказом у справі, коли відповідає одночасно ще й вимогам ст. 59 ЦПК України, тобто є допустимим.

Аналізуючи представлені позивачем документи (договір оренди транспортного засобу, розписки про отримання коштів, акт прийому-передачі транспортного засобу) суд приходить до переконання, що такі не є доказами та не можуть братися до уваги при прийнятті рішення.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Тоді як договір на який посилається позивач укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Лабор-Технік» 06 червня 2007р. - не є нотаріально завіреним.

Крім того, як встановлено рішенням Дрогобицького місьрайонного суду Львівської області від 26.09.2011р. встановлено, що транспортний засіб марки «Фіат» модель «Дукато» 2002 року випуску, кузов НОМЕР_2, р.н. НОМЕР_1 згідно договору застави рухомого майна, від 04.10.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Монастирською М.М. перебуває у заставі ЗАТ «КБ» «Приватбанк», що унеможливлює розпорядження таким майном.

Звідси слідує, що на момент укладення договору позивач не мав права розпоряджатися автомобілем та укладати договори оренди.

Позивачем не представлено тимчасового реєстраційного талону на період дії договору найму, як того вимагає пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001р., згідно якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон;

Підлягають сумніву і розписки від 03.07.2008р., 05.08.2007р., 05.09.2008р., 06.10.2008р., 05.11.2008р., 04.12.2008р. про отримання позивачем ОСОБА_1 від ТзОВ «Лабор-Технік» орендної плати за транспортний засіб.

Так, згідно п. 3.2. договору оренди транспортного засобу у фізичної особи, орендар сплачує орендну плату шляхом перерахування відповідної суми коштів на поточний рахунок орендодавця.

Позивачем не представлено квитанцій про оплату коштів на його поточний рахунок, що дало б змогу підтвердити факт виконання умов договору.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту упущеної вигоди внаслідок неправомірної поведінки відповідача, а не можуть братися до уваги судом оскільки є неналежними доказами.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 58-61, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 22, 387, ч. 2 ст. 799 ЦК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування упущеної вигоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Франківського

районного суду м.Львова: Ванівський Ю.М.