Справа № 605/637/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"28" грудня 2015 р. . Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі головуючої судді Ігнатової Г.В.

при секретарі Лежигубська О.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вербівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно по заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

04.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Вербівської сільської ради про визнання за нею права власності на спадщину по заповіту. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 28 липня 2006 року померла ОСОБА_3. За заповітом складеним ОСОБА_3 11 січня 2005 року та посвідченим секретарем Вербівської сільської ради спадкоємцем у заповіті є ОСОБА_4. Позивач вважає, що оскільки заповіт ОСОБА_3 містить невірне зазначення її прізвища « Катерняк» замість «Катериняк», яку допустила секретар сільської ради при посвідченні даного заповіту,і так як заповіт складено зі слів спадкодавці , при цьому секретарем сільської ради документально не було перевірено достовірність анкетних даних спадкоємця, вкористь якого вчинявся цей заповіт, тому у цьому заповіті помилково зазначено різні прізвища спадкоємця «Катерняк « хоча фактично повинно бути «ОСОБА_2М.». Позивач вважає що має право на спадкування за заповітом спадкодавця ОСОБА_3 який вважає що вчинено в її користь.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримали і просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Зі згоди позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку заочного провадження.

Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 січня 2005 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилася всім своїм майном, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, на користь ОСОБА_4.. Заповіт посвідчений секретарем Вербівської сільської ради ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі № 3

ОСОБА_3 померла 28 липня 2006 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть ( а.с.14)

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельні ділянки, що знаходяться на території Вербівської сільської ради, які належали спадкодавцю на підставі двох державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 193323 від 04.04.2005 року та серії ЯА № 193324 від 04.04.2005 року

Як вбачається з копії наданого суду спірного заповіту, він складений у письмовій формі, в ньому зазначено місце, дату та час складання, він підписаний заповідачем та посвідчений секретарем сільської ради, на території якого проживала заповідач.

Таким чином, заповіт посвідчений відповідно до вимог діючого законодавства зокрема , п.8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України.

Позивачка ОСОБА_2 ,яка проживає та зареєстрована з 22.11.2000 року по адресу вул.Мазепи 183/15 м. Івано-Франківськ ( а.с.19) лише в вересні 2015 року звернулась до Підгаєцької державної нотаріальної конториіз заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину за заповітом на спадкове майно,ОСОБА_3, але нотаріусом їй відмовлено у видачі такого свідоцтва, посилаючись на розбіжності у правовстановлюючих документах так як в заповіті спадкодавця ОСОБА_3 прізвище імя , по батькові спадкоємця зазначено «Катерняк Марія Миколаївна», а у предявленому паспорті заявника-позивача відомості стосовно особи зазначено «Катериняк Марія Миколаївна» та розяснив процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

З таких підстав позивачі у 2015 році зверталася до суду з позовом до Вербівської сільської ради про тлумачення змісту заповіту.

Рішенням цього ж суду від 30 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв'язку з тим, що заповіт ОСОБА_3 не містить жодних незрозумілих чи суперечливих висловів, які могли б бути підставою для його тлумачення. Зі змісту всього заповіту від 11.01.2005 року однозначно визначається справжня воля ОСОБА_3 стосовно субєкта спадкування, та спадкоємця.

Суд приймає до уваги те, що ОСОБА_3 склала заповіт на ім'я ОСОБА_4 у 2005 році, відтак, з огляду на вік (особа повнолітня) право на складання заповіту мала, що ж до зазначення спадкоємця в заповіті, підтвердила своє волевиявлення саме стосовно ОСОБА_4.

Той факт, що у заповіті ОСОБА_3, посвідченому 11 червня 2005 року та внесеного в реєстр секретарем виконкому Вербівської сільської ради підгаєцького району за реєстром № 80, не допущена помилка і прізвище особи, на яку зроблено заповіт, записано вірно стосовно спадкоємця підтвердила ОСОБА_5.Вказані обставини встановлені судовим рішенням, а тому у відповідності до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України не доказуються при розгляді зазначеної справи.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог ( ст.31 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за заповітом ОСОБА_3 позивач посилалась на те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми, оскільки не перевірено секретарем сільської ради достовірність анкетних даних стосовно спадкоємця, який був записаний зі слів спадкодавця,отже вважає що відповідачем не було визначено фактично кола спадкоємців.

Доводи представника позивача, стосовно сумнівів щодо неправильного визначення спадкодавцем прізвища спадкоємця, якою повинна бути «Катериняк» замість «Катерняк» також не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки юридичний зміст понять стосовно прізвищ "Катериняк" та "Катерняк" не є тотожним, та не можуть використовуватись як взаємозамінні у заповіті.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст.1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5, який набув чинності 02.12.2011 року.

За змістом ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Відповідно до Закону України "Про нотаріат" посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно з ст. 56 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.6 Порядку визначено, що посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству.

Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини.

Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України (435-15), про що зазначається у тексті заповіту.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що волевиявлення ОСОБА_3 під час укладення заповіту від 11 січня 2005 року було вільним і відповідало її волі, про що не заперечує і сам представник позивача при судовому розгляді. Жодних доказів на спростування зазначених фактів представник позивача так само і позивач суду не надав.

Спадкоємцем за заповітом може бути і зовсім стороння людина, якій заповідач віддав перевагу перед родичами. Таке право заповідача передбачене ч. 1 ст. 1235 ЦК України, і мотивація, якою керувався заповідач, не має жодного юридичного значення для здійснення такого правочину, як заповіт.

З наданих суду документів вбачається, що право власності на спадщину у встановленому законом порядку не оформлено. Вказане підтверджено представником позивача.

Відповідно до загальнодозвільного принципу в праві, який міститься в ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказано, що органи держав- ної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється за принципом законності. Таким чином, за жодних умов секретар сільської ради при посвідченні заповіту ОСОБА_3 невправі вимагати у спадкодавця надання копії паспорта чи іншого документа який посвідчує особу в користь якої вчиняється заповідальне розпорядження, тобто стосовно спадкоємця . Право призначити своїми спадкоємцями за заповітом або позбавити спадкоємця права на спадкування визначається виключно волею спадкодавця при складанні нею заповіту і ніякі інші фактори (родинні стосунки, сімейні стосунки, мотивація причин позбавлення заповідачем тієї чи іншої особи права на спадкування) не можуть бути підставою для обмеження її волі, з цих підстав доводи представника позивача проте що воля спадкодавця ОСОБА_6 була виражена саме стосовно позивача ОСОБА_2, а не стосовно спадкоємця ОСОБА_7, як зазначено в заповіті є помилковими та не узгоджуються з вимогами спадквого законодавства .

Навпаки, заповідач мала право у будь-який час скасувати чи змінити складений нею заповіт, не узгоджуючи своїх дій зі спадкоємцями, які названі у заповіті . Оскільки спадкодавець галів Г.О.не змінила своєї волі щодо обсягу заповіданої спадщини, то вона і має спадкуватися тим спадкоємцем, який названий нею у заповіті. Усі норми, що регулюють спадкування за заповітом, направлені на реалізацію, перш за все, волі заповідача.

Оскільки в п. 1 ст. 60 ЦПК вказано, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, обовязок доведення вказаних фактів покладається саме на позивача, а не на суд, що вирішує спір. При цьому положення п. 3 ст. 61 ЦПК, в якому вказано, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній….. справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на наведені вимоги закону та обставин справи, суд приходить до переконання що слід виходити з волі заповідача ОСОБА_3 передати у спадщину своє майно конкретній особі, встановивши її як спадкоємця у заповіті, тобто ОСОБА_4 . При цьому суд враховує що заповіт відповідає вимогам закону

За таких обставин суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно по заповіту ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. 1235 1247,1251 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 60,209, 212, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовуОСОБА_2 до Вербівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно по заповіту відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільскої області через Підгаєцький районний суд шляхом подання 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку

Головуючий: підпис ОСОБА_8