Справа № 125/549/15-ц Провадження № 22-ц/772/1738/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Берегового О.Ю., Колоса С.С., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

встановила:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що 03 грудня 2014 року позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 6 300 доларів США, які вона зобовязалась повернути до 03 лютого 2015 року. На підтвердження укладення договору ОСОБА_3 написала власноручно розписку. Оскільки у встановлений договором строк відповідачка всієї суми грошей не повернула, вимагав стягнути на його користь несплачену частину боргу за договором позики, що, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, становить 923 долари США 81 цент (19 908 грн. 27 к. за курсом НБУ).

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 12 березня 2015 року еквівалентно 19398 грн. 50 к. боргу за неналежне виконання умов договору позики, три проценти річних в розмірі 2 долари 81 цент США, (60 грн. 57 к. за курсом НБУ), а також 243 грн. 60 к. судового збору та 400 грн. витрат на правову допомогу адвоката. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6300 доларів США, про що власноручно написала розписку (а.с. 66);

10 лютого 2015 року вона повернула ОСОБА_2 1400 доларів США (розписка на а.с. 54), а 18 лютого 2015 року повернула 4000 доларів США (розписка на в.с. 55).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оскільки у наданій ОСОБА_3 ОСОБА_2 розписці зазначені: сторони зобовязання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ця розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику й укладення договору позики, а те, що оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_2 свідчить про невиконання відповідачкою умов договору позики.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідачки про те, що насправді ОСОБА_2 передав їй лише 4500 доларів США під 20 відсотків річних на строк до 27 лютого 2015 року, відтак загальна сума боргу становила 5400 доларів США, які вона й повернула йому 10 та 18 лютого 2015 року, а розписку на 6 300 доларів США ОСОБА_3 написала під впливом психологічного насильства та тяжкої обставини з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншим засобами доказування.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Ст. 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, ОСОБА_3 не заявляла вимог про оспорювання договору позики на тій підставі, що грошові кошти були одержані нею від позикодавця у меншій кількості, ніж встановлено договором, а також вимог про визнання цього договору недійсним у звязку з його укладенням під впливом насильства, допустимих (письмових) доказів на підтвердження отримання від ОСОБА_2 меншої, ніж зазначена у розписці, суми і будь-яких на підтвердження застосування щодо неї насильства при укладенні договору не надала.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України протягом 20 днів з часу набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: ОСОБА_4