Головуючий у першій інстанції Сопільняк О. М.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Київської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини,-

встановила:

У квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо їх малолітньої дитини, не сплачує аліменти на її утримання, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям.

Вказане ухилення, на її думку, є систематичним та злісним, а тому відповідно до ч. 1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким її позовну заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано достатніх доказів, які би свідчили про злісне ухилення відповідача від виховання своєї дитини, тому відсутності правові підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того в матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2005 року по 01 березня 2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, актовий запис № 1823 (а.с.8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 березня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7).

Як зазначила позивачка, відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо їх малолітньої дитини, не сплачує аліменти на її утримання, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться її життям, тому вона звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють освоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов'язку.

З довідки Одеської спеціалізованої школи № 86 від 16.03.2015 року за № 67, в якій навчається ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що батько дитини - ОСОБА_4 декілька разів відвідував школу (а.с.15).

Зазначена довідка спростовує посилання позивачки на злісне ухилення відповідача від обов'язків батька та відсутності інтересу до своєї дитини.

Крім того, з довідок Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 29.12.2014 року та від 18.05.2015 року вбачається, що у відповідача ОСОБА_4 станом на 31 травня 2015 року існувала заборгованість в сумі 17012,85 грн. по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 визначних рішенням Київського районного суду м. Одеса від 01 березня 2013 року (а.с.7,14, 36,37).

Але, під час засідання органу опіки та піклування ОСОБА_4 надав комісії копії квитанцій про часткове погашення виниклої заборгованості.

Такі ж докази надавались відповідачем під час розгляду Кодимським районним судом цивільної справи № 503/806/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька.

Як правильно зазначив суд першої інстанції неналежна сплата аліментів на утримання малолітньої дитини, за умови часткового погашення ним виниклої заборгованості, не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, але з врахуванням роз'яснень, що є в абз. 2 п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року, є підставою для попередження відповідача про необхідність зміни свого ставлення до утримання дитини та необхідність прийняття заходів щодо усунення виниклої заборгованості з аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою.

Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

12 серпня 2015 року за № 1545/01-11 Київською районною адміністрацією м. Одеси (як органом опіки та піклування) був наданий висновок щодо недоцільності позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 (а.с.60-61).

У вказаному висновку орган опіки зазначив, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не надані достатні відомості, які б безумовно свідчили про злісне ухилення відповідачем ОСОБА_4 від виховання своєї малолітньої дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України було б підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 07 грудня 2006 року, прийнятому у справі «Хант проти України» зазначив, що сам факт заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав вже може свідчити про його інтерес до дитини.

А як вбачається з матеріалів справи відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Усі зазначені обставини були ретельно досліджені судом першої інстанції, надана належна оцінка доказам, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на зловживання відповідачем спиртних напоїв, оскільки зазначене нічим не підтверджується та є голослівним.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко