Номер провадження: 22-ц/785/3776/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Середньофонтанський 19-б про визнання дій незаконними, стягнення майнових збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, який в подальшому змінив, до ОСББ „Середньофонтанський 19-б про визнання, що відключенні від електропостачання його квартири АДРЕСА_1 у період з 24.01.2013 року по 10.06.2013 року, цивільні права позивача були порушені, внаслідок чого він зазнав матеріальні збитки та моральну шкоду; визнання, що при відключенні від опалення та гарячої води квартири АДРЕСА_1 цивільні права позивача були порушені, внаслідок чого він зазнав матеріальних збитків та моральної шкоди; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 4588 грн., при розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги у розмірі 917,6 грн. при розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги у розмірі 2294 грн. у звязку з розглядом апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 3211,6 грн. у звязку з розглядом Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/15675/13-ц: стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 44000 грн., які він би отримав при здачі належної йому квартири в оренду за останні пять місяців, стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої йому при додаткових відключеннях від електропостачання його квартири 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року в розмірі 30000 грн.; стягнення з відповідача вартість судового збору у розмірі 114,7 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн.; стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 149600 грн., яку він міг би отримати, якби не було порушене самоуправними діями по незаконному відключенню належної йому квартири від опалення та гарячої води протягом 17 місяців у період з 03.10.2013 року по 01.03.2015 року; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 3410,4 грн.; стягнення з відповідача моральної шкоди за образливу назву його позову «брехнею» у розмірі 3000 грн.; стягнення з відповідача моральної шкоди за образу його «ізгоєм» у розмірі 5000 грн. та зобовязання його принести вибачення у судовому засіданні.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/5302/13-ц від 26.04.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСББ «Середньофонтанський, 19б», ОСОБА_3 про стягнення збитків, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії задоволені частково та дії голови правління ОСББ «Середньофонтанський, 19б» ОСОБА_3 визнані незаконними, стягнуто солідарно з ОСББ «Середньофонтанський, 19б», голови правління ОСББ «Середньофонтанський, 19б» ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судові витрати у розмірі 57,35 грн.

За весь період затягування розгляду справи з боку відповідача, його неправомірні дії по відключенню його квартири від опалення та водопостачання гарячої води тривають у часі, чим грубо порушується його цивільні права та майнові інтереси і він зазнає матеріальних збитків та моральної шкоди за тривалий період незаконних та самоуправних дій відповідача, у звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом та відновленням свого порушеного права.

За результатами розгляду скарги апеляційним судом Одеської області рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/5302/13-ц набрало чинності.

За заявою позивача Шевченківським ВМ ГУМВС України в Одеській області було порушене кримінальне провадження по факту відключення електропостачання у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2015 року (з урахуванням виправлення арифметичної помилки в даті ухвалення рішення) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам, у повній мірі, не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:

- при ухваленні рішення №522/5305/13-ц від 26.04.2013 вже було розглянуто питання стосовно визнання незаконності дій ОСББ «Середньофонтанський 19-Б», та стягнуто моральну шкоду;

- позивачем не доведено у встановленому порядку шляхом подання належних доказів про спричинення йому відповідачем матеріальних збитків та моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав внаслідок незаконних дій.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц від 26.04.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСББ «Середньофонтанський 19-Б», ОСОБА_3 про стягнення збитків, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії задоволені частково. Суд визнав дії голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3 та ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» незаконними, стягнув солідарно з голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3 та ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 грн та судові витрати у розмірі 57,35 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено;

- додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц від 07.05.2013 року голову правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3 та ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» зобовязано відновити електропостачання у квартирі АДРЕСА_1;

- рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц від 26.042013 року задоволена частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц від 26.04.2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3 та ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» про визнання незаконними дій, стягнення збитків, моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії скасовано в частині визнання дій голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3, стягнення з голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та судових витрат у розмірі 57,35 грн. Ухвалено нове рішення яким відмовлено в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 В іншій частині рішення залишено без змін.

Позивач ОСОБА_2 в контексті заявлених вимог про визнання дій відповідача з відключення квартири позивача від електроенергії та від теплопостачання і гарячого водопостачання такими, що порушили його права та завдали збитки та моральну шкоду, зазначив, що предметом позову є дії відповідача з відключення його квартири від електроенергії 29.04.2013 року, 14.05.2013 року та 17.05.2013 року.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для набуття висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про визнання дій відповідача з відключення квартири позивача від електроенергії 29.04.2013 року, 14.05.2013 року та 17.05.2013 року, а також з припинення теплопостачення та постачання гарячої води з 03.10.2013 року були предметом розгляду в іншій цивільній справі, рішення у якій ухвалено 26.04.2013 року.

Тому в цій частині рішення не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, при цьому судова колегія приходить до наступного.

У якості доказів про відключення його квартири від електроенергії позивачем додані:

- акт про поновлення електроенергії, складений 27.04.2013 року у вільній формі та підписаний членом правління ОСББ «Середньофонтанський-19-Б» ОСОБА_4, ревізором ОСББ ОСОБА_5 та електриком ОСОБА_6 про поновлення електропостачання у квартирі ОСОБА_2 На зворотньому боці акту ОСОБА_6 засвідчено про поновлення електроенергії у квартирі позивача 10.05.2013 року та 14.05.2013 року (а. с. 21);

- заява ОСОБА_2 до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про те, що 29.04.2013 року головою ОСББ «Середньофонтанський -19-Б» самоуправно організовано відключення його квартири від електропостачання.

У первісній позовній заяві позивач вказує (а. с. 3), що повновити електроенергію у належній йому квартирі вдалося 10.06.2013 року після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2013 року.

Представник ОСББ «Середньофонтанський-19-Б» визнавав, що дійсно квартира позивача була відключена за рішенням правління 24.01.2013 року та постачання електроенергії було поновлено на підставі судового рішення 10.06.2013 року, про що складено відповідний акт. ОСББ не має відношення до відключення квартири позивача 29.04.2013 року, 14.05.2013 року та 17.05.2013 року, про які зазначає у позові ОСОБА_2 та непричетно також до підключення його квартири до електропостачання 27.04.2013 року, 07.05.2013 року та 14.05.2013 року, про які взагалі не було нічого відомо.

Зі змісту довідки ОСББ «Середньофонтанський-19-Б» від 08.08.2013 року вбачається, що квартира ОСОБА_2 була відключена від електропостачання 24.01.2013 року на підставі рішення Правління ОСББ від 08.01.2013 року та поновлено подачу електроенергії 10.06.2013 року. Інших рішень про поновлення електропостачання у квартиру ОСОБА_2 та про повторні відключення квартири від електрики у період з 24.01.2013 року до 10.06.2013 року не приймалося і повноваженнями з цього приводу правління нікого на наділяло. Зазначені в акті, що представлений ОСОБА_2, ОСОБА_4 є представником за довірненістю одного із членів правління, а ОСОБА_6 було звільнено з посади електрика ще 02.01.2013 року (а. с. 91).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Предметом позову з урахуванням неодноразових уточнень в останній редакції є дії відповідача з відключення квартири позивача у період з 24.01.2013 року до 10.06.2013 року. При цьому у якості обгрунтування заявлених вимог позивачем зазначено про відключення 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року та у якості підтвердження вимог позивачем надано заяву до органу внутрішніх справ щодо протиправних дій посадових осіб відповідача та акт про поновлення електроенергії 27.04.2013 року, 07.05.2013 року та 14.05.2013 року.

Судова колегія вбачає, що оцінка діям відповідача щодо відключення квартири позивача 24.01.2013 року надана у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року, ухваленого в іншій цивільній справі.

При цьому районний суд набув висновку щодо незаконності дій відповідача з часу відключення квартири позивача 24.01.2013 року та залишення квартири без електрики за весь час до ухвалення рішення 26.04.2013 року, що призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на його користь стягнута судом з ОСББ. Вимоги про відновлення постачання електрики, районний суд вирішив ухваленням додаткового рішення 07.05.2013 року.

Таким чином, з урахуванням обґрунтування заявлених вимог предметом позову фактично є дії відповідача з відключення квартири, які вібулися у період після ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року і до 10.06.2013 року часу офіційного відновлення електрики у його квартирі.

Оцінюючи всі обставини справи в сукупності, судова колегія вважає, що з представлених позивачем доказів беззаперечно не вбачається причетність ОСББ «Середньофонтанський-19-Б» , як до віключення так і до поновлення електроенергії у квартирі позивача у зазначені ним дати.

Так, в актах про поновлення електроенергії, складеного на той час колишнім електриком ОСББ ОСОБА_6 чітко не зазначено перелік робіт, які передували відновленню електроенергію та не зазначено, що подача електроенергії відбулася саме з причини цілеспрямованого відключення квартири від електропостачання збоку ОСББ «Середньофонтанський 19-Б». При цьому сам факт віключення електроенергії у зазначені позивачем у позові дати 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року документально не зафіксовано, акти за підписом принаймні сусідів або спеціалістів в галузі електрики, не складені.

Про відключення ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» квартири від електропостачання 29.04.2013 року позивач зазначає у заяві до слідчого СВ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області (а. с. 22).

У заяві від 30.05.2013 року на адресу Правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» ОСОБА_2 вказує про багаторазовість відключення ОСББ його квартири від електропостачання у період з 24.01.2013 року не зазначаючи при цьому конкретних дат відключень його квартири від електропостачання (а. с. 35).

У заяві за підписом голови правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області у серпні 2013 року повідомляється, що 10.06.2013 року квартира ОСОБА_2 у відповідності до судового рішення була підключена до електропостачання. До цього, після відключення квартири у січні 2013 року, ніяких підключень і додаткових відключень квартири ОСОБА_2 від електропостачання Правління ОСББ у вказаний період не проводило і нікого на це не уповноважувало. На акті поновлення електропостачання присутня підпис колишнього електрика ОСББ ОСОБА_6, якій звільнений з даної посади 02.01.2013 року за прогули. При цьому до Шевченківського ВМ подано заяву головного інженера ОСББ про те, що колишній електрик незаконно утримує в себе ключі від електрощитової та підсобних приміщень (а. с. 88-90).

Як пояснив в засіданні судової колегії ОСОБА_2 на даний час органами внутрішніх справ не встановлено особу або осіб, які причетні до незаконних відключень його квартири від електропостачання. Підключення квартири 27.04.2013 року, 07.05.2013 року та 14.05.2013 року на його прохання здійснював ОСОБА_6, який дійсно мав ключі від електрощитової. Йому було невідомо, що ОСОБА_6 був на той час звільнений з посади електрика ОСББ. Він чув, що ОСОБА_6 судиться з правлінням ОСББ, але неодноразово у той час його бачив у будинку.

Позивач не обгрутовував порушення ОСББ своїх прав бездіяльністю щодо не підключення квартири позивача до електропостачання (не відновлення подачі електроенергії) у період після ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року та додаткового рішення цього ж суду від 07.05.2013 року до дати відновлення електропостачання у квартиру 10.06.2013 року, а мотивував це обставинами незаконності дій відповідача пов`язаних з незаконними відключеннями своєї квартири 27.04.2013 року, 07.05.2013 року та 14.05.2013 року.

При таких обставинах, судова колегія доходить висновку, що встановлені у справі обставини та докази, що приєднані до справи, не надають підстав беззаперечно стверджувати про причетність ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» до додаткових відключень 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року від електроенергії квартири АДРЕСА_2, внасдідок чого вимоги позивача про визнання саме з цього приводу дій відповідача такими, що порушили його права позивача і завдали йому матеріальних збитків та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити.

В частині вимог про визнання неправомірними дій відповідача при відключенні квартири АДРЕСА_2 від теплопостачання та гарячої води, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими ОСОБА_7 Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630:

- Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) (п. 1);

- За несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. У разі перерви в наданні послуг, ненадання або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та виплачує споживачеві компенсацію

за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (п. 23).

Споживач має право на:

- несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою;

- відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг (п. п. 3, 10 ст. 29).

Споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі (п. 5 ст. 30);

Виконавець має право у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за

надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором (п. 1 ст. 31).

Виконавець зобов`язаний:

- своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил ( п. 1 ст. 32 );

- відновлювати надання послуг за письмовою заявою споживача шляхом зняття пломб із запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) протягом доби (п. 8 ст. 32);

- проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором (п. п. 16 ст. 32);

- своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини (п. п. 17 ст. 32);

- відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, заподіяну його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору (п. п. 18, ст. 32);

- сплачувати споживачу неустойку (штраф, пеню) у разі ненадання послуг або надання послуг неналежної якості у порядку та у випадках, передбачених законодавством і договором (п. п. 19 ст. 32).

Відповідно до п.6 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Таким чином виконавець (суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг ) не наділений повноваженнями з власної ініціативи примусово вимикати споживача послуг у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги. В такому випадку виконавець має право нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором або у відповідності до закону використовувати право на звернення стягнення на майно боржника .

Згідно копії акту від 01.10.2013 року комісія у складі головного інженера ОСОБА_8, сантехніка ОСОБА_9, електрика ОСОБА_10 здійснила відключення подачі гарячої води та опалення у квартиру № 455 за постійну неоплату наданих послуг. Акт завірений печаткою ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» (а. с. 92).

В засіданні судової колегії допитаний у якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що працює сантехніком в ОСББ «Середньфонтанський 19-Б» з 2010 року. 14.10.2013 року він у складі комісії за участі головного інженера ОСОБА_8 та сантехніка ОСОБА_9 працюючи за викликом мешканців будинку № 19-Б по вул. Середньофонтанській в м. Одесі, виявив, що мешканець квартири № 455 разом із мешканцем квартири № 472 цього ж будинку зірвали пломбу, яка була встановлена 01.10.2013 року на ввод гарячої води у квартиру № 455 у зв`язку із неоплатою за користування гарячою водою, намагалися самочиннно підключити квартиру № 455 до гарячого водопостачання. Однак внаслідок некваліфікованих дій відбулося залиття водою площадки загального користування квартир №№ 455-465. На даний час квартира № 455 залишається не підключеною до опалення та гарячого водопостачання. При виконанні службових обов`язків він був у квартирі № 455 і бачив там встановлений електричний бойлер для обігріву води. Обігрів квартири здійснюється за допомогою електрики.

Судова колегія вважає встановленим та доведеним факт відключення працівниками відповідача квартири позивача від опалення та гарячої води 01.10.2013 року та доходить до переконання, що відповідач не мав юридичних підстав з власної ініціативи відключати квартиру позивача від опалення та гарячої води у зв`язку із неоплатою наданих послуг та наявністю заборгованості.

При таких обставинах вимоги ОСОБА_2 про визнання дій ОСББ «Середньфонтанський 19-Б» щодо відключення 01.10.2013 року квартири АДРЕСА_2 від опалення та гарячої води такими, що порушили його права підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту уточнених вимог (а. с. 151-155), які за змістом узгоджуються з доводами апеляційної скги на рішення суду, ОСОБА_2 не заявляв вимог про стягнення моральної шкоди у зв`язку із неправомірністю та незаконністю дій відповідача з відключення 01.10.2013 року квартири АДРЕСА_2 від опалення та гарячої води та не заявляв вимог про зобов`язання відповідача поновити опалення та подачу гарячої води у його квартиру.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стосовно висновку районного суду про відмову у вимогах ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 4588 грн., при розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги у розмірі 917,6 грн. при розгляді Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги у розмірі 2294 грн. у звязку з розглядом апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/5305/13-ц; стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 3211,6 грн. у звязку з розглядом Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/15675/13-ц судова колегія зазначає наступне.

Як роз`яснено у ОСОБА_7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи (абз 1 п.1);

Згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обовязок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки (п. 2).

За таких обставин відсутні правові підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків у вигляді судових витрат, які понесені позивачем при розгляді іншої цивільної справи.

Не здійснення судом при вирішенні цивільної справи судових витрат є підставою для ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 220 ЦПК України.

Тому апеляційна скарга в цій частині підлягає відхиленню

Стосовно висновку районного суду про відмову у вимогах ОСОБА_2 про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 44000 грн., які він міг би отримати від здачі квартири в оренду з 24.01.2013 року до 10.06.2013 року, якби його права не були порушені відповідачем незаконними діями у вигляді відключення квартири від електропостачання та відмови у вимогах про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 149600 грн., які він міг би отримати від здачі квартири в оренду з 03.10.2013 року протягом наступних 17 місяців, якби його права не були порушені відповідачем незаконними діями у вигляді відключення квартири від опалення та гарячої води, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до Попереднього договору від 01.12.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_12 взяли зобов`язання на умовах визначених попереднім договором укласти у майбутньому до 15.01.2013 року Договір оренди квартири АДРЕСА_2 на 6 місяців зі сплатою 8800 грн. на місяць, а всього за весь період 52800 грн. Відповідно до п. 2.11 зобов`язання, що встановлені договором припиняються, якщо Основний договір не буде укладений протягом строку визначеного у п. 1.2. цього договору.

Згідно із договором оренди від 02.01.2013 року ОСОБА_2 надав, а ОСОБА_12 прийняла у користування квартиру№ 455 в будинку № 19-Б по вул. Середньофонтанській в м. Одесі на 6 місяців зі сплатою 8800 грн. на місяць, а всього за весь період 52800 грн. (а. с.28).

Згідно із додатком від 01.02.2013 року до договору оренди від 02.01.2013 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_12 розірвали договір оренди на підстав п. 5.3. у зв`язку із неможливістю орендодавця виконати його умови (а. с. 29).

Відповідно до Попереднього договору від 01.09.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_12 взяли зобов`язання на умовах визначених попереднім договором укласти у майбутньому до 15.10.2013 року Договір оренди квартири АДРЕСА_2 на 24 місяці зі сплатою 8800 грн. на місяць, а всього за весь період 211200 грн. Відповідно до п. 2.11 зобов`язання, що встановлені договором припиняються, якщо Основний договір не буде укладений протягом строку визначеного у п. 1.2. цього договору.

Відомості про укладення основного договору оренди до 15.10.2013 року в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до абз. 3 ст. 825 ЦК України наймач може відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для проживання.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення призначені та придатні для постійного проживання в них.

Отже, в розумінні даної норми права придатність житла для проживання передбачає відповідність його будівельним, архітектурним, санітарним тощо нормам.

Обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду у відповідності до Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 26.04.1984 року № 189 проводиться не менше одного разу на 5 років. На підставі обстеження стану жилих будинків житлово-експлуатаційна організація складає про це відповідний акт, який затверджується керівником такої організації.

У разі наявності спору з ОСББ «Середньофонтанський» і неможливості складення такого акту його працівниками, даний акт може бути складений із залученням працівників СЕС за заявою власника або наймача квартири.

Проте будь-яких доказів, що такий акт складався і що з цього приводу позивач або ОСОБА_12 зверталися до компетентних установ із заявою про обстеження квартири позивача, не надано.

У зв`язку із наведеним у наймача (орендаря) були відсутні підстави для відмови від договору оренди житла у зв`язку із його непридатністю для проживання.

Проте саме ця підстава звільняє наймача (орендаря) від обов`язку встановленого абз. 1 ст. 825 ЦК України і від наслідків передбачених абз. 2 ч.1 цієї ж статті.

Відповідно до абз. 1, 2 ч.1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою.

Позивач не обгрутовував і не посилався у позові про те, що орендар письмово попередила його про розірвання договору оренди у встановленому порядку за три місяці.

Незважаючи на це сторони добровільно розрівали договір оренди у позасудовому порядку без претензій один до одного.

За таких обставин позивач позбавлений правових підстав для задоволення вимог про стягення упущеної вигоди внаслідок порушення його прав ОСББ «Середньофонтанський 19-Б».

Також судова колегія вбачає, що звертаючись у березні 2013 року до суду з позовом щодо неправомірних дій відповідача пов`язаних з відключенням його квартири від електрики 24.01.2013 року у справі №522/5305/13-ц та обгрунтовуючи вимоги про стягнення завданої моральної шкоди, позивач зазначав, що внаслідок незаконних дій відповідача він позбавлений можливості користуватися своєю квартирою та вимушений проживати у знайомих, у зв`язку з чим у нього виникають грошові зобов`язання за користування житлом та речами своїх знайомих.

Тобто позивач обгрунтував вимоги про стягнення моральної шкоди внаслідок незаконних дій відповідача пов`язаних з відключенням електрики у квартирі тим, що він не може користуватися квартирою, як житлом і вимушений витрачати кошти на проживання у квартирі своїх знайомих. Про втрати у вигляді упущеної вигоди від здачі квартири в оренду внаслідок незаконного відключення його квартири відповідачем, позивач взагалі не згадував (а. с. 12-14).

Судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 44000 грн., які він міг би отримати від здачі квартири в оренду з 24.01.2013 року до 10.06.2013 року, якби його права не були порушені відповідачем незаконними діями у вигляді відключення квартири від електропостачання.

Крім того, як вже зазначалося, позивач після фактичного невиконання ОСОБА_12 умов договору оренди від 02.01.2013 року, 01.09.2013 року знову укладає з нею попередній договір оренди, де передбачає строк укладення основного договору 15.10.2013 року.

Позивач заявив також про упущену вигоду у зв`язку із не укладенням договору оренди внаслідок неправомірних дій відповідача у вигляді відключення 03.10.2013 року його квартири від опалення та гарячої води.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Отже, оскільки з попереднього договору виникає двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір, воно може бути реалізоване шляхом пред`явлення до сторони, яка ухиляється від укладення основного договору, позову в суд про спонукання її укласти договір. Крім того, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Будь-яких доказів щодо обгрутованості відмови орендаря від укладення основного договору (акт про непридатність житла для проживання) позивачем не надано.

Відомості щодо звернення або про причини не звернення до суду з позовом про спонукання орендаря укласти основний договір оренди, позивачем не представлені.

Разом з тим з показань свідка ОСОБА_11 обслуговуючого сантехніка ОСББ «Середньофонтанський 19-Б», наданих ним в засіданні судової колегії з приведення до присяги, вбчається, що квартира позивача обладнана електричним бойлером для підігріву води та квартира опалюється за домогою електрики.

При таких обставинах судова колегія погоджується з висновком районного суду, який критично віднісся до доводів ОСОБА_2 якими той обгрутував вимоги про упущену вигоду у розмірі 149600 грн., які він міг би отримати від здачі квартири в оренду з 03.10.2013 року протягом наступних 17 місяців, якби його права не були порушені відповідачем незаконними діями у вигляді відключення квартири від опалення та гарячої води.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що орендарем за попередніми договорами виступає ОСОБА_12, яка одночасно виступає представником позивача в даній цивільній справі, де заявлені фактично вимоги про упущену вигоду яку позивач міг би отримати від здачі квартири їй (представнику) в оренду.

Також судова колегія враховує, що з 01.01.2013 року в кожній секції будинку № 19-Б по вул. Середньофонтанській в м. Одесі ведеться журнал реєстрації здачі квартир в оренду. Відомості про здачу квартири № 455 в даному будинку в оренду в даному журналі відсутні.

При таких обставинах відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 149600 грн., які він міг би отримати від здачі квартири в оренду з 03.10.2013 року протягом наступних 17 місяців, якби його права не були порушені відповідачем незаконними діями у вигляді відключення квартири від опалення та гарячої води.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині висновок районного суду про відмову у задоволенні вказаних вимог, не спростовують і підлягать відхиленню.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої йому при додаткових відключеннях від електропостачання його квартири 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року в розмірі 30000 грн., судова колегія виходить з такого.

У зв`язку із відмовою судом апеляційної інстанції у вимогах про визнання дій відповідача при додаткових відключеннях від електроенергії квартири АДРЕСА_2 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року такими, що порушили права позивача і завдали йому матеріальних збитків та моральної шкоди, не можуть бути також задоволені вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої йому при додаткових відключеннях від електропостачання його квартири 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року в розмірі 30000 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині на остаточний висновок районного суду про відмову у задоволенні вказаних вимог не впливають і підлягають відхиленню.

Понесені позивачем судові витрати 114 грн. 70 коп. у вигляді судового збору за заяву вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн., які заявлені у вигляді позовних вимог, за своєю сутністю не є позовними вимогами в розумінні ЦПК Украіни. Розподіл судових витрат здійснюється судом в порядку ст. 88 ЦПК України.

Оскільки у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн. завданої позивачу додатковими відключеннями від електропостачання його квартири 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року відмовлено і доводами апеляційної скарги не спростовано остаточного висновку суду першої інстанції, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат у вигляді судового збору за заявлення ним вказаних вимог, відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними і тому не можуть бути задоволеними.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди за образливу назву його позову «брехнею» у розмірі 3000 грн.; та за образу його у запереченні на позовну заяву «ізгоєм» у розмірі 5000 грн. та щодо відмови у вимогах про зобовязання відповідача принести позивачу вибачення у судовому засіданні, є неспроможними виходячи з такого.

Судова колегія зауважує, що вимоги ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення у зв`язку з цим моральної шкоди не підлягали розгляду у одному провадженні разом із вимогами про визнання дій незаконними, стягення майнових збитків та моральної шкоди.

Суд першої інстанції мав вирішити питання щодо роз`єднання даних поєднаних в одному провадженні позовних вимог у самостійні провадження, оскільки їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати дані процесуальні питання на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції і перевіряє правильність оскаржуваного рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію» якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила свою думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Згідно з п. З ОСОБА_7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі законними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі ст. 30 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Як вбачається із заперечень ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» на позовну заяву ОСОБА_2 , відповідач в оцінці заявлених до ньго вимог дійсно вказує, що факти, які наведені ОСОБА_2 у позові є брехнею за допомогою якої він намагається вирішити фінансові питання. Також відповідач вказує, що той образ революціонера та борця із системою, який прослідковується з позову ОСОБА_2 не відповідає дійсності з посиланням на сумнівну репутацію позивача, який має велику заборгованість за комунальними платежами та погані відносини з більшістю інших мешканців будинку, які фактично погашають заборгованість по комунальним платежам за ОСОБА_2, який є ізгоєм в будинку.

Слово брехня є синонімом слова неправда і приведено у запереченнях на позов у якості оцінки позову, як суб`єктивне судження, думка іншої особи, яка не згодна з обставинами, які навів позивач висуваючи до такої особи вимоги.

Слово ізгой у запереченнях на позов наведено у якості алегорії, як підкреслення того, що дії та позиція позивача не підтримується більшістю мешканців будинку, де знаходиться ОСББ «Середньофонтанський 19-Б», що такі випадки є поодинокими і викликають засудження з боку інших мешканців. У якості підтвердження відповідачем додано 7 колективних листів за підписами мешканців будинку на підтримку правління ОСББ «Середньофонтанський 19-Б» та засудження дій позивача і деяких інших мешканців будинку, яких меншість (а. с. 79-87).

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що наведені у письмових запереченнях відповідача посилання є оціночними судженнями, які не мають вигляду брутальної, принизливої або непристойної форми.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди за образливу назву його позову «брехнею» у розмірі 3000 грн. та за образу його у запереченнях на позовну заяву «ізгоєм» у розмірі 5000 грн. відповідає встановленим у справі обставинам.

Доводи апеляційної скарги правильності остаточного висновку суду першої інстанції не спростовують і тому не можуть бути прийнятими до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови районного суду у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача вибачитись у судовому засіданні, є неспроможними виходячи з наступного.

Як роз`яснено у п. 26 ОСОБА_7 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим.

При таких обставинах, доводи апеляційної скарги висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про зобовязання відповідача вибачатися перед позивачем, не спростовують і підстави для задоволення даних доводів апеляційної скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги про незаконність відмови районного суду у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача матеріальних витрат на юридичні послуги в розмірі 3211 грн. 60 коп. та 3410 грн. 40 коп., є неспроможними виходячи з такого.

Як роз`яснено у ОСОБА_7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (п. 47).

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (п. 48).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи не вбачається наявність документального підтвердження здійснення позивачем оплати правознавцю ОСОБА_12 за надання правової допомоги згідно розрахунку передбаченого актом № 3 від 03.06.2013 року в сумі 3211 грн. 60 коп. та згідно акту № 5 від 20.01.2015 року в сумі 3410 грн. 40 коп.

Крім того у розрахунках правової допомоги не наведено і додатково не надано документального підтвердження про те що ОСОБА_12 є фахівцем в галузі права (правознавцем) - свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, диплом про наявність вищої юридичної освіти, свідоцтво про зайняття підприємницькою діяльністю з наданням юридичних послуг тощо.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги висновків суду щодо відмови у задоволенні заявлених вимог, не спростовують. Також відсутні підстави для стягнення заявлених сум 3211 грн. 60 коп. та 3410 грн. 40 коп. у якості судових витрат у зв`язку із ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення вимог.

Також немає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення понесених у цій справі витрат про стягнення судового збору за подання позову до суду першої інстанції ів сумі 550 грн.11 коп., оскільки дані витрати відносяться до судових і не можуть бути в розумінні ЦПК України самостійними позовними вимогами.

Такі витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України.

Судова колегія доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з підстав наведених у рішенні апеляційного суду та скасування рішення районного суду в частині відмови у вимогах про визнання, що при відключенні від опалення, гарячої води та електропостачання квартири АДРЕСА_3 цивільні права позивача були порушені з ухваленням в цій частині нового рішення, яким визнати що при відключенні від опалення та гарячої води квартири АДРЕСА_1 ОСББ „Середньофонтанський 19-б були порушені цивільні права ОСОБА_2 та відмовити у решті вимогах про порушення відповідачем прав позивача з приводу додаткових відключень його квартири від електропостачання 29.04.2013 року, 14.05.2013 року, 17.05.2013 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційним судом ухвалюється нове рішення, у відповідності до ст. 88 ч. 5 ЦПК України це є підставою для перерозподілу судових витрат.

Приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції задовольняється вимога про визнання, що при відключенні від опалення та гарячої води квартири АДРЕСА_1 цивільні права позивача були порушені і дана вимога не є вимогою майнового характеру (без стягнення суми), то на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви з урахуванням задоволеної вимоги немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп. у розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір» та судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеній вимозі немайнового характеру в сумі 121 грн. 80 корп., а всього 365 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року в частині відмови у вимогах про визнання, що при відключенні від опалення, гарячої води та електропостачання квартири АДРЕСА_4 цивільні права позивача були порушені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати що при відключенні від опалення та гарячої води квартири АДРЕСА_1 Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку „Середньофонтанський 19-б були порушені цивільні права ОСОБА_2.

Відмовити у задоволенні вимог про порушення цивільних прав ОСОБА_2 відключенням від електропостачання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку „Середньофонтанський 19-б квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку „Середньофонтанський 19-б на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

ОСОБА_13