АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1315/15 Справа № 195/692/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

21 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 16 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 2319,59 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконав, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором, станом на 09.04.2014 року, у розмірі 21916,20 грн. та судові витрати.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № DNYJRХ01580062 від 16.07.2007 року в сумі 8618,43 грн.; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2015 року у рішенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року зазначено, що суд вирішив стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNYJRX01580062 від 16.07.2007 року: 461,16 грн. заборгованість за кредитом, 10205,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 313,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1000,0 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500,0 грн. - штраф фіксована частина, 1019,82 грн. - процентна складова штрафу, а всього - 13499,09 грн.; шляхом взаємозаліку зменшити вказану суму на 4880,66 грн., яка була стягнута за судовим наказом, остаточно стягнути 8618,43 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення лише в частині стягнення заборгованості з пені і комісії у зменшеному розмірі та просив про ухвалення у вказаній частині нового рішення про стягнення нарахованих банком пені і комісії у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення районного суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № DNYJRХ01580062, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 2319,59 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Сторони укладали правочин шляхом підписання заяви, яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невідємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, умови та правила надання споживчого кредиту фізичними особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-10). Платіжну картку банк видав відповідачу 16 липня 2007 року.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, що стверджується письмовими матеріалами справи.

Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, тому, станом на 09 квітня 2014 року, банком нарахована заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 26796,86 грн., яка складається з наступного: 461,16 грн. - заборгованості за кредитом, 10205,01 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 313,10 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 14297,77 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 500, 00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1019,82 грн. - штрафу (процентна складова).

Позивачем від вказаної заборгованості відрахована сума у розмірі 4880,66 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача на підставі судового наказу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2008 року.

Отже, нарахована позивачем загальна сума заборгованості дорівнює - 21916,20 грн.

Відповідно до п. 5.1 Умов та правила надання споживчого кредиту фізичними особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних умов банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше ніж 1,0 грн. за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Згідно п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % суми заборгованості.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема, роз»яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з викладеного, змісту доводів апеляційної скарги банку, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, колегія дійшла висновку, що розмір нарахованої позивачем пені (14297,77 грн.) значно перевищує розмір нарахованої, але не отриманої банком грошової суми за кредитним договором (26796,86 грн. - 14297,77 грн. = 12499,09 грн.).

Місцевим судом правомірно встановлено, що позичальник ОСОБА_6 має вкрай скрутне матеріальне положення, є інвалідом третьої групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААЗ № 287165, виданого 21.01.2014 року, отримує мізерну пенсію.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів справедливості, розумності, співмірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з позичальника на користь банку, до 1000,0 грн.

Посилання апелянта на неправомірне зменшення місцевим судом розміру комісійної винагороди є безпідставними, оскільки оскаржуваним судовим рішення вимога баку про стягнення комісії у сумі 313,10 грн. задоволена у повному обсязі.

Отже, підстави для зміни чи скасування рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року в оскаржуваній частині відсутні.

Колегія звертає увагу, що рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року оскаржене лише в частині зменшення судом розміру нарахованої банком пені та комісії; в іншій частині, зокрема щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності, вказане рішення районного суду в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги банку, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді