Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносова В.М.,Попович О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «ЛК «Автофінанс»), обґрунтовуючи вимоги тим, що ним та відповідачем укладено договір фінансового лізингу від 18 лютого 2015 року № 000565 на придбання автотранспортного засобу марки «Geely GC б basic», 2013 року випуску. Під час укладення цього договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідач порушив його права як споживача, застосувавши нечесну підприємницьку діяльність, оскільки позбавив його достатнього часу для прийняття свідомого рішення, що призвело до того, що в договорі зазначена інші марка автомобіля, ніж він бажав. Також умови оспорюваних правочинів порушують Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки є несправедливими в цілому й суперечать принципу добросовісності. Крім того, навіть після підписання договору його було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, що в подальшому завдало йому шкоди як споживачу. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 18 лютого 2015 року № 000565 з додатками до нього та стягнути на його користь з ТОВ «ЛК «Автофінанс» кошти сплачені за договором в розмірі 97 869 грн.

Рішенням Червонозадоводського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 18 лютого 2015 року № 000565, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛК «Автофінанс». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 97 869 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року рішення Червонозадоводського районного суду м. Харкова від 30 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843578/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843712/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невідповідності спірного договору положенням ст. ст. 203, 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, апеляційний суд правильно виходив із того, що між сторонами у справі було укладено в добровільній формі цивільно-правовий договір, який оформлено в належній формі з погодженням усіх його істотних умов у тому числі щодо прав та відповідальності сторін договору.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, спростовуються матеріалами справи, були предметом дослідження апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваМ.В. Дем'яносовО.В. Попович