АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2679/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 619/319/15-ц Овсянніков В.С.
Категорія: скарга на дії ВДВС Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області Сприндиса Антона Сергійовича, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року заявниця ОСОБА_2, як сторона виконавчого провадження (стягувач), звернулась до суду зі скаргою, в подальшому уточненою, в якій вказувала на те, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року було частково задоволено її позов до ОСОБА_4, яким зобов'язано останню знести самочинно побудований гараж літ. «Б» на земельній ділянці АДРЕСА_1 що безпосередньо межує з присадибною земельною ділянкою заявниці, розташованою по АДРЕСА_2 у тому ж населеному пункті.

На підставі зазначеного судового рішення 11 лютого 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 2-373, який 13 лютого 2014 року був пред'явлений заявницею для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області (далі: ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області).

Постановою державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. від 18.02.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 42093792 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Проте, державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндисом А.С., на виконанні якого знаходився виконавчий лист, тривалий час не здійснювалось усіх необхідних дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду, у зв'язку з чим заявниця неодноразово зверталась до останнього з відповідними заявами про належне виконання судового рішення, однак жодної відповіді на свої звернення від нього вона не отримала.

10.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндисом А.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11.02.2014 року, з посиланням на неможливість його виконання без участі боржника, що суперечить приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не було вжито всіх необхідних заходів для примусового виконання судового рішення.

При ознайомленні заявниці з матеріалами виконавчого провадження було виявлено, що вказані матеріали оформлені неналежним чином, зокрема вони були не підшиті, не пронумеровані, не містили зареєстрованих листів про направлення постанов про накладення на боржницю ОСОБА_4 штрафів за невиконання нею рішення суду без поважних причин у встановлений строк до відповідних органів, запит до податкової служби щодо інформації про ідентифікаційний номер боржниці державним виконавцем взагалі був направлений вже після винесення постанови про закриття виконавчого провадження, всі складені державним виконавцем акти підписані лише ним особисто без участі сторін або понятих. Крім того, державним виконавцем не було прийнято відповідних заходів щодо розшуку боржниці ОСОБА_4, оскільки останнім не направлялись запити для з'ясування її місцезнаходження чи перебування ані до міліції, ані до Пенсійного фонду.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що жодних відповідей на свої заяви та копій постанов державного виконавця з матеріалів виконавчого провадження вона не отримувала, а дії та бездіяльність державного виконавця свідчать про його халатне ставлення до виконання покладених на нього законом обов'язків, заявниця ОСОБА_2 просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С., пов'язані з винесенням постанови від 10.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42093792 з примусового виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11.02.2014 року, скасувати цю постанову державного виконавця, як незаконну, направивши зазначений виконавчий лист для подальшого виконання до ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області, та накласти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1, до повного виконання рішення суду щодо знесення самовільно збудованого гаражу літ. «Б» на земельній ділянці за вказаною адресою, оскільки як стало відомо заявниці, боржниця ОСОБА_4 збирається продавати належне їй домоволодіння.

У судовому засіданні заявниця ОСОБА_2 та її представник подану нею скаргу на дії державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. при виконанні останнім виконавчих дій підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні цієї скарги.

Представник ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області у своїх письмових запереченнях на подану заявницею ОСОБА_2 скаргу просив суд відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що державним виконавцем цього відділу державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11.02.2014 року, вживалися всі, передбачені законом заходи, необхідні для його примусового виконання.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування зазначеної ухвали районного суду та постановлення по справі нової ухвали про задоволення її скарги на дії державного виконавця в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що виконавче провадження може бути закінчено лише в разі повного виконання рішення суду, проте в даному випадку це зроблено не було, а відтак постанова державного виконавця Сприндиса А.С. від 10.12.2014 року, затверджена начальником ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області, про закінчення виконавчого провадження ВП № 42093792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11.02.2014 року, є незаконною.

Крім того, апелянт вказує на те, що закриваючи виконавче провадження ВП № 42093792 з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець Сприндис А.С. послався на те, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року, яким було зобов'язано відповідачку ОСОБА_4 знести самочинно побудований гараж літ. «Б» на земельній ділянці АДРЕСА_1 не можливо виконати без участі самої боржниці ОСОБА_4, однак це не відповідає дійсності, оскільки частина зазначеного самовільно збудованого гаражу, знаходиться на присадибній ділянці, належній заявниці, тобто існує безперешкодний доступ до вказаної будівлі, а крім того, заявниця, як сторона виконавчого провадження та стягувач за виконавчим листом, повідомляла виконавчу службу про свою згоду фінансувати відповідні витрати, необхідні для демонтажу самочинної побудови.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні скарги заявниці на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні скарги заявниці ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. при здійсненні виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11.02.2014 року, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем були вжиті всі, передбачені законом заходи для примусового виконання зазначеного виконавчого документа, проте його виконання без участі боржниці ОСОБА_4 виявилось неможливим, у зв'язку з чим державний виконавець обґрунтовано закрив виконавче провадження на підставі ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки в даному випадку цей висновок районного суду суперечить матеріалам справи та не ґрунтується на законі.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Зазначена конституційна норма кореспондується зі статтею 14 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами, (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Відповідно до ст. 8 Закону № 606-XIV сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Обов'язки і права державних виконавців визначені законодавцем у ст. 11 Закону № 606-XIV.

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець, зокрема має право:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

- залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

- у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606-XIV).

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону № 606-XIV).

За правилами ст. 20 Закону № 606-XIV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Відповідно до ст. 27, 32 Закону № 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень зокрема є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Підстави для закінчення виконавчого провадження визначені законодавцем у ст. 49 Закону № 606-XIV.

Відповідно до п. 11 ч. 1 вказаної правової норми виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі:

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок відновлення виконавчого провадження врегульований ст. 51 Закону № 606-XIV.

За правилами вказаної норми права у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені в ст. 75 Закону № 606-XIV.

Відповідно до частини першої коментованої статті після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 75 Закону № 606-XIV у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі, якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Таким чином, системний аналіз положень ст. 75 Закону № 606-XIV у взаємозв'язку зі ст. 11 цього ж Закону дозволяє стверджувати, що ч. 3 ст. 75 Закону № 606-XIV підлягає застосуванню лише у виключних випадках, а саме: в разі, якщо судове рішення з об'єктивних причин, дійсно не може бути виконано без участі боржника, в противному ж випадку, якщо боржник ухиляється від добровільного виконання судового рішення, державний виконавець, виходячи із конституційного принципу обов'язковості судових рішень, зобов'язаний організувати примусове виконання судового рішення без участі боржника відповідно до повноважень, наданих йому законом.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої наведеної правової норми рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина 4 коментованої статті).

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Як встановлено по справі, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яким зобов'язано останню знести самочинно побудований гараж літ. «Б» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 що безпосередньо межує з присадибною земельною ділянкою позивачки, розташованою по АДРЕСА_2 у тому ж населеному пункті (а.с. 4-6).

На виконання зазначеного судового рішення 11 лютого 2014 року Дергачівським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист № 2-373, який 13 лютого 2014 року був пред'явлений стягувачем ОСОБА_2 для примусового виконання до ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області.

Постановою державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. від 18.02.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 42093792 з примусового виконання вказаного виконавчого листа та запропоновано боржнику ОСОБА_4 самостійно виконати рішення суду до 24.02.2014 року (а.с. 11).

Постановою державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. від 07.04.2014 року на боржника ОСОБА_4 накладено штраф у розмірі 170,00 грн. за невиконання останньою без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року (а.с. 12).

Постановою державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. від 14.05.2014 року на боржника ОСОБА_4 повторно накладено штраф у розмірі 340,00 грн. за невиконання нею без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року (а.с. 13).

10.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндисом А.С. було внесено подання до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області про притягнення боржника ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року (а.с. 16).

10 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндисом А.С. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42093792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11 лютого 2014 року, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року, яким зобов'язано ОСОБА_4 знести самочинно побудований гараж літ. «Б» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не можливо виконати без участі боржника (а.с. 17).

Проте, в даному випадку вказана постанова носить формальний характер та суперечить приписам ст. 11 та ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов'язку державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, оскільки в разі невиконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року боржником ОСОБА_4 самостійно, державний виконавець відповідно до наданих йому законом повноважень мав можливість звернутися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до володіння боржника ОСОБА_4 та організувати примусове виконання зазначеного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року без участі самого боржника, залучивши до проведення виконавчих дій з демонтажу самочинно побудованого гаражу літ. «Б» на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відповідних суб'єктів господарювання, у тому числі й на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача ОСОБА_2, яка в своїй заяві від 26 серпня 2014 року, адресованій начальнику ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області, надала свою згоду на оплату (авансування) витрат на організацію та проведення необхідних виконавчих дій (а.с. 41).

Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, на зазначені фактичні обставини справи та норми матеріального права, якими визначені умови і порядок виконання рішень судів державною виконавчою службою, належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні скарги заявниці ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С., пов'язані з примусовим виконанням рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року не може бути визнана обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України скасувати це судове рішення та постановити по справі нову ухвалу, якою частково задовольнивши скаргу заявниці ОСОБА_2, визнати постанову державного виконавця ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області Сприндиса А.С. від 10 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42093792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11 лютого 2014 року, незаконною, зобов'язавши державного виконавця Сприндиса О.М. відновити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа та вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для повного виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року, боржником за яким є ОСОБА_4

При цьому підстав для задоволення вимог скарги заявниці ОСОБА_2 про накладення арешту на належне боржнику ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1, з посиланням на те, що остання збирається продати це домоволодіння, судова колегія не вбачає, оскільки будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_4 намагається відчужити належне їй домоволодіння, а відтак і ухилитися від виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року, матеріали цивільної справи не містять і таких доказів до суду апеляційної інстанції заявницею ОСОБА_2 також не представлено.

Що ж стосується питання розподілу судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 2, 8, 11, 17, 20, 25, 27, 30, 32, 49, 51, 75, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1, 3, 4, 88, 303, 304, 307, 312, 313 - 315, 317, 319, 383, 387, 388 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року - скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області Сприндиса Антона Сергійовича - задовольнити частково.

Визнати незаконною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області Сприндиса Антона Сергійовича від 10 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 42093792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11 лютого 2014 року.

Зобов'язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області Сприндиса Антона Сергійовича відновити виконавче провадження ВП № 42093792 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого Дергачівським районним судом Харківської області 11 лютого 2014 року, та вжити всіх необхідних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для повного виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29.05.2013 року.

У задоволенні іншої частини скарги ОСОБА_2 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області Сприндиса Антона Сергійовича - відмовити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області для зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору, від сплати якого за подачу апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 звільнена як інвалід 2 групи.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: