АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Левенця Б.Б.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про встановлення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, у якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити в його користування кімнату площею 18,3 кв.м, інші кімнати - у користування відповідачів. Місця загального користування: кухню, туалет, ванну кімнату, коридор залишити у спільному користуванні. Посилаючись на те, що сторони не можуть досягти згоди щодо порядку користування квартирою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.01.2015 року позов задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 Виділено у користування ОСОБА_3 жилу кімнату пощею 18, 30 кв. м. Виділено у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жилу кімнату площею 15, 20 кв.м з балконом і жилу кімнату площею 11, 80 кв. м. Допоміжні приміщення квартири: кухню, коридор, ванну, туалет, лоджію - залишено у спільному користуванні сторін.

Справа № 759/19640/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/4821/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сенько М.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом неправильно застосовано положення ст. 358 ЦК України, оскільки будь - яких попереджень від позивача не надходило. Крім того, у дебатах позивач змінив позовні вимоги та просив надати йому в користування кімнату площею 15,3 кв.м. при цьому не подавши заяви про зміну предмету позову, а відтак вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог. Питання щодо вселення матері позивача у даному спорі не розглядалося. Крім того, резолютивна частина рішення не відповідає повному тексту рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що доводи про невідповідність вступної та резолютивної частини рішення не підтримує. ОСОБА_2 також зазначив, що на даний час у спірній квартирі проживає він та його бабуся - мати позивача.

Позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.08.2008 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Спірна квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 18,3 кв.м, 15,2 кв.м, 11,8 кв.м.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 більше 30 років перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 є їх сином. Тривалий час в спірній квартирі проживав лише син, а подружжя проживали в заміському будинку. Проте, після розлучення ОСОБА_3 разом зі своєю матір`ю у лютому 2014 року вселився до спірної квартири і став користуватися кімнатою площею 18,3 кв.м. ОСОБА_2 користується кімнатою площею 15,2 кв.м, здійснив ремонт у цій кімнаті, а у кімнаті площею 11,8 кв.м знаходяться речі ОСОБА_6, яка у квартирі постійно не проживає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що виділення у користування позивачу кімнати площею 18,3 кв.м. відповідає тому порядку, який склався між сторонами щодо користування спірною квартирою та такий порядок не порушує права та інтереси відповідачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Так, за матеріалами справи вбачається, що сторони є співвласниками спірної квартири у рівних частках та частка житлової площі кожного співвласника складає 15,1 кв.м.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідачі не заперечували, що вони користуються кімнатами площею 15,2 кв.м та 11, 8 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що саме такий порядок користування квартирою склався між сторонами ще до виникнення спірних правовідносин. ОСОБА_2 при апеляційному розгляді підтвердив, що у кімнаті площею 15, 2 кв.м, якою користується він та у кімнаті площею 11, 8 кв.м, якою користується ОСОБА_1 врізані замки та позивач не має доступу до цих кімнат.

Колегія суддів звернула увагу на те, що розмір житлової площі, яка виділяється у користування позивачу перевищує на 3,2 кв.м. розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника. Проте, дані обставини не є доводом апеляційної скарги. Крім того, визначення порядку користування квартирою не змінює розміру часток у майні сторін. При цьому судом правильно враховано ту обставину, що позивач не має доступу до інших кімнат у спірній квартирі

Відповідно до ч. 8 ст. 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.

Позивач не подавав письмову заяву про зміну позовних вимог, зміна вимог у судових дебатах не допускається, а відтак суд першої інстанції правильно виходив з позовних вимог, викладених у позовній заяві.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про вихід судом за межі позовних вимог суперечать матеріалам справи.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді