У х в а л а

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» про визнання договорів недійсними, стягнення пені, збитків та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» (далі - ПАТ «Укрінбанк») про визнання договорів недійсними, стягнення пені, збитків та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 28 серпня 2014 року між ним та ПАТ «Укрінбанк» був укладений договір строкового банківського вкладу № 10-1280773 , згідно з яким він вніс на рахунок банку 9 300 доларів США зі сплатою річної процентної ставки 10 % строком до 29 вересня 2014 року. 29 вересня 2014 року банк відмовився повернути йому суму вкладу у розмірі 9 300 доларів США та нараховані проценти - 67,13 долари США і в цей же день, без його згоди, перерахував грошові кошти на іншій валютний рахунок під 0,5 % річних. Позивач 30 вересня 2014 року звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, але відповіді не отримав. 08 жовтня 2014 року йому було повернуто лише 400 доларів США і в цей же день банк примусив укласти договір банківського вкладу № 10-1291057 на суму 8 967,24 доларів США зі сплатою річної процентної ставки 7 % строком на 14 днів. 22 жовтня 2014 року видати суму вкладу та нараховані відсотки у зв'язку із заявою від 30 вересня 2014 року відповідач відмовився та повідомив, що договір банківського вкладу автоматично пролонговано до 05 листопада 2014 року. В подальшому від працівників банківської установи він дізнався, що 05 листопада 2014 року знову, без його згоди, відповідач перерахував його вклад у розмірі 8 967,24 доларів США та нараховані проценти у розмірі 39,76 долари США на валютний рахунок «на вимогу» під 0,5 % річних. За таких обставин він був змушений 05 листопада 2014 року укласти з відповідачем договір банківського вкладу № 10-1299089 на суму 6 077,77 доларів США, зі сплатою річної процентної ставки 7 % строком на 14 днів. Частина вкладу у розмірі 3 тис. доларів США була йому повернута: 05 листопада 2014 року - 1 тис. доларів США, 06 листопада 2014 року - 1 тис. доларів США, 10 листопада 2014 року - 500 доларів США, 14 листопада 2014 року - 500 доларів США. В подальшому 19 листопада 2014 року відповідно до його заяви від 30 вересня 2014 року грошові кошти у розмірі 6 077,77 доларів США відповідач не повернув та повідомив, що договір автоматично пролонговано до 03 грудня 2014 року. 03 грудня 2014 року позивач знову подав заяву про видачу суми вкладу та нарахованих процентів, але від працівників банку він дізнався, що його вклад у розмірі 6 077,77 доларів США та проценти за вкладом у розмірі 26,64 дол. США перераховані на валютний рахунок під 0,5 % річних. В подальшому банківська установа готівкою видала йому: 04 грудня 2014 року - 500 долари США, 26 грудня 2014 року - 500 долари США, 29 грудня 2014 року - 500 долари США, 30 грудня 2014 року - 539 долари США, 31 грудня 2014 року - 500 долари США. Залишок неповернутих коштів за договором банківського вкладу становить 3 506,21 доларів США. Договори строкового банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та від 05 листопада 2014 року є недійсними, оскільки мало місце незаконне утримання та користування його коштами та введення його в оману стосовно строків повернення цих коштів, тобто мала місце нечесна підприємницька діяльність з боку відповідача. Вказані договори банківського вкладу є недійсними також у зв'язку з тим, що мало місце перерахування без його згоди суми вкладу на валютний рахунок під 0,5 % річних з метою спонукати укласти нові депозитні договори з встановленням відповідачем обтяжливих або непропорційних договірних перешкод для здійсненним ним, як споживачем, своїх прав за договором а така діяльність відповідача є агресивною. За порушення строків повернення суми вкладу позивач просив визнати недійсними договори строкового банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року та 05 листопада 2014 року, укладені між ним та ПАТ «Укрінбанк» та стягнути з ПАТ «Укрінбанк» вклад у розмірі 3 506,21 доларів США, пеню станом на 12 січня 2015 року - 1 426,88 доларів США, неодержані доходи станом на 12 січня 2015 року - 277,25 доларів США , моральну шкоду у розмірі 40 тис. грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Укрінбанк» про стягнення вкладу у розмірі 3 506,21 доларів США та не одержаних доходів у розмірі 277,25 доларів США, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 207 ЦПК України, залишено без розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсними договори банківського вкладу від 08 жовтня 2014 року № 10-1291057 та від 05 листопада 2014 року № 10-1299089, укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрінбанк».

Стягнуто з ПАТ «Укрінбанк» на користь ОСОБА_2 3 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, пеню у розмірі 630,36 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає 16 420 грн 81 коп. та 3 410 грн витрати на правову допомогу.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року в частині стягнення з ПАТ «Укрінбанк» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 3 тис. грн скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій змінити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині, що не скасована рішенням апеляційного суду та рішення суду апеляційної інстанції в частині ухвалення нового рішення, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2015 року в частині залишення без змін рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова