У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника відділу ДВС Рівненського МУЮ Вержбіцького Д.В.,

представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника зацікавленої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області Вержбіцького Дмитра Вікторовича про примусове проникнення за місцем проживання боржника ОСОБА_2.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 22 грудня 2014 року подання задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Вержбіцькому Д.В. на примусове проникнення за місцем проживання боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за адресою АДРЕСА_1, для проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню від 26.05.2014 р. за виконавчим листом №569/10704/13-ц від 11.01.2014 року виданим Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 в сумі 239895,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що при прийнятті ухвали суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, прийшов до висновків, що не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що судом помилково було встановлено факт його проживання та факт перебування його майна за адресою АДРЕСА_1, а державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження даного факту. За вказаною адресою він не проживає з початку 2014 року, з часу розлучення з колишньою дружиною, право власності на даний будинок за ним не зареєстровано, спільно нажите в шлюбі майно було поділене рішенням суду від 29 грудня 2014 року та передане йому дружиною, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою. Зазначає, що посилаючись в ухвалі на укладений попередній договір від 10 лютого 2011 року, предметом якого є купівля вищевказаного будинку, судом не було встановлено обставину, що строк дії договору закінчився 10 липня 2013 року, оскільки п.1 договору передбачено, що договір купівлі-продажу має бути укладений до вказаної дати. Стверджує, що не відповідає дійсності зазначений в ухвалі факт невиконання ним рішення суду, оскільки в січні 2015 року подавав до виконавчої служби докази сплати коштів. Звертає увагу, що жодних повісток державного виконавця та повідомлень про вчинення виконавчих дій не отримував, доказів його повідомлення в суді не надано. За таких обставин просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою у поданні відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення цивільного спору. Вказує, що судом не встановлене, а державним виконавцем не доведено, дійсне місце проживання ОСОБА_2, який є її колишнім чоловіком, а також місцезнаходження його майна. За адресою АДРЕСА_1 він не зареєстрований та не проживає, право власності на будинок за ним не зареєстровано, за вказаною адресою проживає вона з двома доньками, а ОСОБА_2 лише періодично відвідує дітей, а тому винесена ухвала порушує її права та інтереси що стосуються недоторканості житла. Доводить, що посилання суду на нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу від 10 лютого 2011 року є нікчемним оскільки він втратив чинність 10 липня 2013 року в зв'язку з невиконанням п.1 даного договору щодо укладення договору купівлі-продажу. Стверджує, що відповідно до рішення суду, яким поділено спільне майно подружжя, вона передала ОСОБА_2 належне йому майно, що нотаріально посвідчено. Посилається, що за адресою її проживання ніяких повідомлень держаного виконавця не надходило. За викладених обставин просить ухвалу скасувати, у задоволенні подання відмовити.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебуває на виконанні виконавчий лист по справі №569/10704/13-ц від 11.01.2014 року, виданий Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 загальної суми боргу в розмірі 239895,00 грн, на підставі якого постановою від 26.05.2014 року відкрито виконавче провадження, а також 26.05.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що надані суду докази свідчать про проведення відділом ДВС всіх можливих виконавчих дій та заходів для примусового виконання судового рішення, однак боржник ухиляється від виконання зобов'язань, а тому з метою виконання судового рішення є необхідність у примусовому проникненні до житлового приміщення боржника.

Згідно вимог ст.11 Закону України „Про виконавче провадження", державний виконавець має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Відповідно до п.4 ч.3 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

За приписами ст.376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів вирішується судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність жодних доказів проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 та доказів знаходження його майна за зазначеною адресою.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 не зареєстроване право власності на нерухоме майно.

Одночасно, державним виконавцем не доведено факт належного повідомлення боржника про проведення виконавчих дій чи неможливості вручення такого повідомлення, в матеріалах справи відсутні будь-які докази з цього приводу.

Відповідно до ч.2 ст.30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312,314,315,317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції в Рівненській області Вержбіцького Дмитра Вікторовича про примусове проникнення за місцем проживання боржника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді З.М.Максимчук

М.П.Григоренко