Категорія 30 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, ч.1 ст. 190 КК України, ч.2 ст. 190 КК України та встановлено, що ОСОБА_3 зловживаючи довірою та маючи намір заволодіти коштами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шляхом обману, запропонувала ОСОБА_2 передати їй кошти в сумі 3141 грн. на сплату судового збору за подання позовної заяви, отримавши які, умисно ними заволоділа. Після чого при невстановлених слідством обставинах , направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною заявою ОСОБА_4 підроблену квитанцію №к25/9/19 від 17.02.2012 року про сплату судового збору в сумі 3141 грн., завдавши таким чином матеріальної шкоди ОСОБА_2 Виходячи з чого просила стягнути з відповідача 3141 грн. матеріальної шкоди, моральну шкоду, яку позивач оцінила в сумі 25000 грн., а також 600 грн. судових витрат.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, яку вироком Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та засуджено до двох років позбавлення волі з позбавленням права займатись юридичною діяльністю строком на три роки, на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 3141 грн., на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., на відшкодування судових витрат 300 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути 300 грн. витрат на правову допомогу згідно квитанції від 03.02.2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В решті вимог рішення суду не оскаржується та колегією суддів не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.358, ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки. Відповідно до ст.75 КК України засуджену ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2(два) роки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнано неподаним та повернуто позивачу.

Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року вирок Вінницького міського суду від 05 листопада 2014 року щодо ОСОБА_3 в частині призначеного покарання скасовано та визнано винною ОСОБА_3 за ч.4 ст. 358 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.; за ч.2 ст.190 КК України у виді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права займатись юридичною діяльністю строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права займатися юридичною діяльністю строком на 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2015 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2014 року про визнання позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди неподаним скасовано, а матеріали кримінального провадження в частині цивільних позовів направлені на новий судовий розгляд до Вінницького міського суду в порядку цивільного судочинства для розгляду цивільного позову.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 23 ЦК України о особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями пленуму Верховного Суду України в пункті 4 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є людиною похилого віку, страждає на цілу низку хронічних захворювань, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_3 у неї погіршився сон, позивач стала дратівливою. Вона отримує невелику пенсію, і саме з цих коштів було виділено кошти, які привласнила відповідач.

Суд повно встановивши обставини справи та факт заподіяння протиправними діями ОСОБА_3 моральної шкоди ОСОБА_2 не дав належної оцінки доводам позивача щодо ступеня вини відповідача, яка вчинила умисний злочин, при цьому не визнала своєї вини, що встановлено вироками Вінницького міського та Апеляційного суду Вінницької області, а також глибину душевних страждань позивача, яка будучи особою похилого віку, інвалідом 2 групи, отримуючи незначний дохід, для відновлення своїх прав та повернення майна змушена була довгий час докладати додаткових зусиль і витрачати кошти на поїздки до правоохоронних органів і у судові засідання, перебувала в стані нервового напруження та неспокою.

А тому враховуючи ці обставини, колегія суддів приходить до висновку про збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем до 5000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Частиною першою ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснено в п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» №10 від 17.10.2014 року зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із квитанції №12 від 14 травня 2015 року ОСОБА_2 за складання позовної заяви сплатила адвокату ОСОБА_5 300 грн. (а.с. 45).

Інші документально підтверджені витрати, понесені ОСОБА_2 за надання правової допомоги, зокрема, квитанція від 03 лютого 2015 року №2, на яку посилається позивач, в матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції при розгляді даного цивільного позову не досліджувалися.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано частково задоволив вимогу ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 300 грн.

За таких обставин, оскільки судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру морального відшкодування до 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись, ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а: :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2015 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди до 5000 (п'яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

З оригіналом вірно: