Справа № 370/1597/14-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М.Ю.
Провадження № 22-ц/780/867/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова
Категорія 21 16.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Поліщука М.А.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Кондрянської селищної ради Макарівського району Київської області, третя особа Забуянська сільська рада Макарівського району Київської області про зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулася до суду з названим позовом.

Посилалася на те, що вона є власником земельних ділянок загальною площею 20,6751 га , які розташовані на території Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Маючи намір почати використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням вона звернулась до ДП «Проектно-технологічне бюро» Інституту водних проблем та меліорації НААН для розроблення проектно-кошторисної документації щодо створення і зрошення багаторічних насаджень. Після проведеної топозйомки ДП «Проектно-технологічне бюро» повідомили, що через її земельні ділянки проложена газова труба. Від місцевих жителів їй стало відомо, що газову трубу незаконно прокладено ПАТ «Київоблгаз» за замовленням Кодрянської селищної ради без її відома і дозволу і без погодження з Забуянською сільською радою. Вважає, що порушено її права як власника земельних ділянок, на підставі статті 391 ЦК України, статті 152 ЗК України просила, з урахуванням уточнених вимог, суд зобов'язати Кожрянську селищну раду прибрати газопровід високого тиску до населених пунктів станція Буян та селища Кодра-Торф з земельних ділянок, розташованих на території Збуянської сільської ради, що належать їй на праві власності та відновити стан цих земельних ділянок, який існував до порушення права власності.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду з підстав невідповідності обставинам справи і вимогам матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Зокрема, п. б ч.3 ст.152 ЗК України способом захисту є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

По справі встановлено, що позивачка 28 липня 2011 року уклала договори купівлі-продажу земельної ділянки з громадянами ОСОБА_2 (а.с.7), ОСОБА_3 (а.с. 9), ОСОБА_4 (а.с. 9), ОСОБА_5 ( а.с.10), 20 листопада 2012 року) з ОСОБА_6 ( а.с.11) та ОСОБА_7 (а.с. 12) , про що в державних актах зазначених осіб зроблено відповідну відмітку про перехід прав власності до покупця. Загальна площа земельних ділянок, які придбано позивачкою становить 20, 6751 га. Земельні ділянки належали попереднім продавцям ( кожному з продавців) згідно державних актів на їх ім»я від 09 жовтня 2008 року на підставі договорів міни, укладених у липні (01.07.2008, 03.07. 2008 року та 12 жовтня 2011 року- Бандура І.Ф..).

Земельні ділянки розташовано в Макарівському районі Забуянська сільська рада, цільове призначення земельних ділянок-для ведення особистого селянського господарства ( а.с.7-12, 13-18).

Як видно з Акту приймання закінченого будівельного об'єкту системи газо постання підвідного поліетиленового газопроводу високого тиску до населених пунктів смт. Буян та с. Кодра-Торф Макарівського району Київської області. З цього акту слідує, що у квітні 2008 року було закінчено проведення підвідного поліетиленового газопроводу високого тиску, замовник такого прокладення є сільський голова с. Кодра-Тоф, генеральний підрядник директор ДП Макарівської ПМК-11, експлуатаційна організація ФЕГГ ВАТ «Київоблгаз». До вказаного акту подано також генплан на якому позначено чітко газорегуляторний пункт шафового типу ПШГВ 2-2 з двома лініями редукування, а також на іншому листу - позначено три об'єкти: траса ГЗ ПЕ 100; існуючий газопровід високого тиску та місце врізки в існуючий газопровід високого тиску ГЗ ДУ 200, що прокладений від ГРС «Забуяння» до ГГРП смт. Кодра згідно ТУ ВАТ «Київоблгаз» №784-8 від 14.05.2007 року (а.с.76).

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд виходив з того, що позивачка не надала в розумінні ст. 57-60 ЦПК України належних та допустимих доказів, що підтверджують прокладення газопроводу саме по її земельним ділянкам, а тому дійшов висновку, що твердження позивачки щодо порушення її прав відповідачем є недоведеними.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивачки про те, що відповідач зобов»язаний був брати у неї дозвіл та погоджувати з нею питання про прокладання газопроводу, оскільки, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 набула право власності на земельні ділянки у липні 2011 року, а одну із земельних ділянок - у листопаді 2012 року, роботи ж по проведенню підвідного поліетиленового газопроводу високого тиску проводилися у лютому 2008 року і закінчено їх було у квітні 2008 року.

Більш того, з матеріалів справи встановлено, що при будівництві даного газопроводу були встановлені контрольно-вимірювальні трубки, які свідчать про проходження газопроводу. Даний факт підтверджується, зокрема і фото, яке було надано суду саме позивачкою. У зв»язку з цим, посилання позивачки на те, що на час оформлення договорів купівлі- продажу земельних ділянок вона не могла знати про існування газопроводу, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивачки з посиланням на акт від 04 червня 2008 року, про те, що з колишніми власниками земельних ділянок також не погоджувалося питання щодо прокладання газопроводу. Як вже наголошувалося, колишні власники земельних ділянок отримали право власності на підставі договорів міни від 01,03 липня 2008 року та від 12 жовтня 2011 року (ОСОБА_7.) і на час складання акту (червень 2008 року) власниками земельних ділянок не являлися, державні акти на право власності отримали у жовтні 2008 року ( а.с.13-17).

З огляду на викладене, колегія погоджується з висновком суду про недоведеність вимог позивачки ОСОБА_1 щодо порушення її прав власності на земельні ділянки.

При цьому, слід зазначити, що у ході розгляду справи в апеляційній інстанції, представник позивачки підтвердив факт існування на час оформлення позивачко договорів купівлі-продажу земельних ділянок, металевих контрольно-вимірювальні трубок - стовпців, які були розміщені на земельному масиві (полі), проте, чи знаходяться вони на придбаних нею земельних ділянках не перевіряла. Крім того, представник позивачки підтвердив в апеляційній інстанції, що основним доказом, що обґрунтовує позовні вимоги позивачки є лист-відповідь ПАТ «Київоблгаз» на його заяву. На пропозицію колегії надати інші докази, представник позивачки зауважив, що позов обґрунтовано належним чином та вважав, що підстав для призначення судової експертизи, за висновками якої можливо встановити дійсне місцезнаходження газопроводу, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні. Підстав до скасування рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: