УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Криворізької північної об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, про визнання права власності на майно, поділ майна та звільнення його з-під арешту за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, який зареєстровано 7 серпня 2004 року. Вироком Казанівського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_4 засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією Ѕ частини майна зі сплатою штрафу у розмірі 4 250 грн. Під час досудового слідства постановою від 26 серпня 2011 року був накладений арешт на все майно ОСОБА_4, у тому числі й на автомобіль марки «Шевролє Ніва 21230», який був придбаний у 2006 році під час шлюбу з відповідачем. Вважає, що вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що накладення арешту на спірний автомобіль порушує її право власності у праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано легковий автомобіль марки «Шеворє Ніва 21230», 2004 року випуску, темно-сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_4, таким, що належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рівними у розмірі Ѕ у праві спільної сумісної власності на вищевказаний автомобіль. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги в частині визнання спірного автомобіля сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнали частки подружжя рівними - по Ѕ частці у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль, відмовляючи в задоволенні позову щодо поділу автомобіля, звільнення його з-під арешту та виключення з постанови державного виконавця про розшук та затримання, а також щодо зупинення виконавчого провадження, суди вважали, що такі вимоги унеможливлять виконання вироку суду.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 7 серпня 2004 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4

Згідно вироку Казанівського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2012 року (який набрав законної сили) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки з конфіскацією 1/2 частини майна та зі сплатою штрафу у розмірі 4 250 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_4

Як убачається з постанови слідчого по ОВД прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 26 серпня 2011 року, був накладений арешт на майно підозрюваного по кримінальній справі ОСОБА_4, де б воно не знаходилось (а.с. 26).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Криворізького МУЮ від 26 лютого 2013 року орієнтовано особовий склад Криворізького відділення РЕР ДАІ на розшук та затримання транспортних засобів - автомобіля марки «Шевролє Ніва», державний номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля НОМЕР_4, з обов'язковим вилученням документів та ключів.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3 посилалась на те, що накладення арешту на спірний автомобіль порушує її право власності у праві спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 73 СК України встановлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на часку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «№ 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке на накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (зі змінами та доповненнями) судам роз'яснено, що в тих випадках, коли предметом позову є частка в спільній сумісній власності на неподільну річ, на яку звертається конфіскація або стягнення на користь організації, питання про виключення цієї речі з опису (при відсутності іншого спільного майна) вирішується відповідно до законодавства про власність і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 7 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». При цьому суд з урахуванням конкретних обставин може виключити річ з акта опису і стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації грошову компенсацію за часку, що припадає боржнику, або залишити річ в описові, зобов'язавши відповідну державну податкову інспекцію або організацію виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

При визначенні розміру частки у майні, що належить подружжю, частки боржника у спільній сумісній власності, а також частки неподільної речі суд має виходити з дійсної вартості цього майна на день ухвалення рішення. Дійсна вартість майна визначається її ринковою вартістю, яка діє на день ухвалення рішення суду. Якщо оцінка окремого виду майна є складною або позивач чи відповідач оспорюють зазначену в описі оцінку майна, суд для визначення дійсної вартості арештованого (описаного) майна за клопотанням сторони у справі може призначити відповідну експертизу.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суди, встановивши, що спірний автомобіль належить подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частинах, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не надали оцінки доводам позивача про те, що вона позбавлена можливості реалізувати свої права власності та користування належною їй часткою у спірному майні, яке є неподільним, оскільки воно арештоване (1/2 частина транспортного засобу). При цьому суди не звернули уваги на можливість виключення майна з акта опису і стягнення з позивача в дохід держави чи на користь стягувача грошової компенсації за частку, що припадає боржнику, або щодо залишення майна під арештом, зобов'язавши відповідний орган виплатити позивачу відповідну частину її вартості.

З огляду на викладене постановлені судами рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Криворізької північної об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, про поділ майна подружжя та звільнення його з-під арешту не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа в цій частині - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Судові рішення в частині позову ОСОБА_3 до Криворізької північної об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, про визнання права власності на майно до суду касаційної інстанції не оскаржені та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до Криворізької північної об'єднаної податкової інспекції Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, ОСОБА_4, третя особа - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, про поділ майна подружжя та звільнення його з-під арешту скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
Г.В. Юровська