АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/657/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 69 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівМіщенка С. В. , Демченка В. А.
при секретаріНаконечній М.М., Анкудінові О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Толюпи Валерія Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_7, зацікавлена особа - ОСОБА_9, про встановлення факту, що має юридичне значення, вивчивши матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 27 жовтня 2014 р. звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа - ОСОБА_9.

В заяві вказувала, що 1 жовтня 1988 р. вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у них народилася донька ОСОБА_10. 2 лютого 1995 р. рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 2-609/1995, шлюб між подружжям було розірвано.

Заявниці про розірвання шлюбу не було відомо, так як вона не була присутня при розгляді даної справи і рішення суду не отримувала. Також, вона не отримувала в органах ЗАГСу свідоцтво про розірвання шлюбу і в її паспорті не стоїть відмітка про розірвання шлюбу з ОСОБА_9

Зазначала, що фактично з моменту укладення шлюбу у 1988 році і по даний час ОСОБА_7 і ОСОБА_9 проживали однією сім'єю, як чоловік і дружина, ростили, виховували і утримували разом дочку ОСОБА_10, проживали (і в даний час проживають) і були зареєстровані в одному і тому ж житловому приміщенні, вели спільне господарство, мали спільні доходи і витрати сім'ї та інше.

Обставини проживання заявниці з ОСОБА_9 однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з 1995 року по даний час підтверджуються:

довідкою КП «СУБ «Митниця» від 21 жовтня 2014 р. № 1323 про реєстрацію і проживання ОСОБА_7, ОСОБА_9, їх дочки ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1 з 3 липня 1996 р. по теперішній час;

актом комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний» від 6 жовтня 2014 р. № 814, в якому зазначено про постійне проживання однією сім'єю у квартирі, ведення спільного господарства, спільного побуту і таке інше, з моменту одруження в 1988 році і по даний час;

ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 2 жовтня 2014 р. у справі № 22ц/793/2586/14, з якої вбачається що ОСОБА_7 оскаржувала в апеляційному порядку рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 1995 р. у справі № 2-609/1995 про розірвання шлюбу;

паспортами ОСОБА_7 та ОСОБА_9, з яких вбачається, що вони не робили відмітки у своїх паспортах про розірвання шлюбу та зареєстровані разом по одному місцю проживання з 1996 року по даний час;

18 фото із сімейного архіву за час проживання однією сім'єю, з яких вбачається спільність, порозуміння і злагода в сімейних стосунках.

Також вказувала, що відсутні будь-які докази про перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з 1995 року і по даний час в іншому шлюбі.

Тому заявниця просила суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з громадянином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1995 року по день винесення рішення суду за даною заявою.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_7 - Толюпа В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що рішення суду необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом невірно застосовані норми Сімейного Кодексу України та ст. 256 ЦПК України, висновки суду про безпідставність заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявниці - адвоката Толюпу В.М., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення зацікавленої особи - ОСОБА_9, який підтвердив, що він, незважаючи на рішення суду про розлучення, до цього часу проживає із ОСОБА_7 однією сім'єю, вони мають спільний бюджет, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду повинно бути скасовано і по справі ухвалено нове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_7 виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, відповідно до статей 8, 213, 215 ЦПК умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону та роз'ясненням Пленуму ВСУ.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки, в тому числі і проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Процесуальний закон передбачає умови, за яких в окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають установленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходив з того, що правовідносини, за доводами заявниці, виникли у 1995 році і на той час діяли норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, а закон зворотної сили не має, та, що заявниця не надала суду доказів і обґрунтувань про те, що її право на майно, нажите в період спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_9, ким-небудь оспорюється.

Колегія суддів не може погодитися з даними висновками суду, оскільки до таких висновків суд прийшов на неповно досліджених обставинах та доказах по справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 з 1 жовтня 1988 р.

Рішенням Придніпровського райсуду від 2 лютого 1995 р. шлюб між ними було розірвано.

Відповідно до вимог ст. 44 КпШС України, що була чинна на той час, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Як встановлено в ході розгляду справи в апеляційному суді, сторони, після набрання чинності рішенням суду від 2 лютого 1995 р., за оформленням розлучення в органах ЗАГСу не зверталися до 2007 р. Свідоцтво про розірвання шлюбу на підставі зазначеного рішення суду було отримано ОСОБА_9 лише 20 лютого 2007 р.

Отже, до вказаної дати шлюб між сторонами не був припинений в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право.

З матеріалів справи та пояснень зацікавленої особи ОСОБА_9 вбачається, що і після оформлення розлучення в органах РАЦСу 20 лютого 2007 р., ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжували та продовжують проживати однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу до цього часу, тобто понад 5 років, між ними відсутній спір про право, мета встановлення факту, яку зазначила заявниця, є визначення правового статусу спільно нажитого майна та складання заповіту на майно.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_7 про встановлення вказаного факту підлягає до часткового задоволення, факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу необхідно встановити з 21 лютого 2007 р. по день винесення рішення апеляційним судом.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - Толюпи Валерія Миколайовича задовольнити частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 січня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_7, зацікавлена особа - ОСОБА_9, про встановлення факту, що має юридичне значення скасувати.

Заяву ОСОБА_7, зацікавлена особа - ОСОБА_9, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 і ОСОБА_9 як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 21 лютого 2007 р. по день ухвалення рішення апеляційного суду.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :