СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/6937/15-ц
пр. № 2/759/3722/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

12 серпня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВК Комунальник» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

29.04.2015 ТОВ «ВК Комунальник» звернулося з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вимоги обгрунтовані тим, що позивачу належить гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В гуртожитку без належного оформлення було поселено та зареєстровано відповідача. Більше шести місяців відповідач в гуртожитку не проживає, комунальних послуг не сплачує, ордеру на поселення не має, а тому є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в гуртожитку.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся в установленому порядку.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ТОВ «ВК Комунальник» відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2009 року на праві приватної власності належить частка 60/100 гуртожитку (літ А) за адресою: АДРЕСА_1. Наведена обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серії ЕЕЕ №651095 від 14.07.2014 (а. с. 12).

Відповідно до довідки форми №3, виданої ТОВ «ВК Коммунальник» (а. с. 5), ОСОБА_1 з 2001 року зареєстрований у зазначеному гуртожитку.

Відповідно до акту перевірки гуртожитку по АДРЕСА_1 від 09.07.2011 (а. с. 14 - 16), складеним ст. інспектором ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у гуртожитку зареєстрований, але не проживає ОСОБА_1

Актом про не проживання від 28.04.2015, складеним комісією у складі охоронників гуртожитку засвідчено, що відповідач не проживає у гуртожитку з 2001 року, його особисті речі відсутні (а. с. 7 - акт).

ОСОБА_2 - мати відповідача в заяві від 30.03.2009, 11.03.2015 року (а. с. 3 - 4) повідомила, що разом з сином вони є зареєстрованими, але не проживають у гуртожитку по АДРЕСА_1, комунальних послуг не сплачують.

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 25.05.2015 року, ОСОБА_1, 1999 р.н. по м. Києву зареєстрованим не значиться (а. с. 20).

Позивач стверджує, що відповідач зареєстрований в гуртожитку, що належить на праві приватної власності позивачу, проте в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази зазначених тверджень.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 1 ЦПК України закріплено, що метою цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин

В силу зазначених норм законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позивач повинен довести обставину порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів.

Позивач, заявляючи позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не надав суду доказів того, що місцем постійного проживання, за яким зареєстрований відповідач, є гуртожиток по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 25.05.2015 року, ОСОБА_1, 1999 р.н. по м. Києву зареєстрованим не значиться.

Отже, ОСОБА_1 не проживає і не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 10, 15, 30, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ