Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1790/15Головуючий у 1-й інстанції Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів, в якому на підставі ст. ст. 15-16, 526, 625, 627, 1046-1050 ЦК України просив визнати за ним в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 01.05.2011 року він передав відповідачам грошові кошти у розмірі 20 000,0 доларів США зі строком повернення до 01.10.2013 року.

Крім того, сторони домовились, що у разі неповернення суми боргу у зазначений строк, до позивача переходить право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Запоріжжя, що належить ОСОБА_6 у розмірі 22/50 частин відповідно до договору дарування 2-320 від 14.06.2006 року та ОСОБА_7 у розмірі 28/50 частин відповідно до угоди про розділ спадкового майна 3-3181 від 16.10.2007 року.

Ці обставини підтверджуються розпискою відповідачів від 01.05.2011 року.

У строки, передбачені договором відповідачі позику та проценти за користування не повернули через тимчасові фінансові труднощі, наявність вищезазначеного боргу за заперечують, проте відмовляються повернути борг або визнати право власності за позивачем на вищезазначений житловий будинок, тому позивач вимушений звернутись до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року визнано мирову угоду від 04.02.2014 року, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 в процесі розгляду цивільної

справи № 333/370/14-ц наступного змісту:

Визнано право власності за позивачем ОСОБА_4 (НОМЕР_1 виданий Мирославським РВ УМВС України) на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Дана мирова угода у разі затвердження її судом є підставою для реєстрації права власності ОСОБА_4 на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Визнано, що сторони не мають будь - яких претензій щодо один до одного відносно позики, отриманої відповідачами 01.05.2011 року від позивача у розмірі 20 000,0 доларів США, після реєстрації права власності за позивачем на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Провадження по справі закрито (а.с.38).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при її постановленні, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просили зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.50-51).

У судове засідання 26.03.2015 року належним чином, з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України, повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду справи (а.с.63, 66) позивач ОСОБА_4 та апелянт - відповідач ОСОБА_3 не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки позивача ОСОБА_4 та апелянта - відповідача ОСОБА_3 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу в апеляційному порядку у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта - представника ОСОБА_2 та представника останньої за договором - адвоката Бобрович О.М. (а.с.68-70), перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.307 ч. 2 п. 4 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлено, що закриваючи провадження у цій справі у зв'язку із визнанням мирової угоди сторін, суд першої інстанції керувався ст. 175, 205-206 ЦПК України та виходив із того, що зазначена мирова угода не суперечить закону, здійснена в інтересах усіх сторін процесу, а також уповноваженими їх представниками, виконання умов мирової угоди не порушує інтересів інших осіб, сторонам судом роз'яснено про наслідки мирової угоди, визначені ст. ст. 205-206 ЦПК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Так, в силу вимог ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою може закрити провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона може бути визнана судом.

Проте, згідно із ст. 175 ч. 1 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що у матеріалах цієї справи відсутні належні допустимі докази того, що взагалі між сторонами у цій справі існували чи існують будь-які відносини позики.

Так, у матеріалах цієї справи взагалі відсутні оригінал чи копія боргової розписки відповідачів на ім'я позивача у цій справі від 01.05.2011 року, на яку посилався позивач в обґрунтування свого позову та зазначав, що остання додається ним до позову в якості додатку № 2.

Також у матеріалах цієї справи взагалі відсутні докази того, що відповідачі у передбаченому законом порядку зобов'язувались передати позивачу у власність в рахунок погашення будь-якого боргу своє нерухоме майно (житловий будинок тощо), у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 (договір іпотеки тощо).

Хоча, позивач ОСОБА_4, замість пред'явлення у своєму позові у цій справі первісних належних позовних вимог про повернення суми позики із процентами тощо з відповідачів, одразу просить визнати за ним право власності на нерухоме майно відповідачів, яке останнім дійсно належить (а.с.18-41) в рахунок погашення якогось невизначеного навіть у позовних вимогах боргу (20 000,0 доларів США + проценти, які саме, чим підтверджується правильність їх нарахування тощо), та не надаючи доказів безспірності цього боргу (рішення суду, нотаріальний договір тощо).

Крім того, до позову позивачем одразу надано мирову угоду сторін (а.с.3) та заяву сторін про її затвердження судом (а.с.37), що також свідчить про відсутність будь-якого спору між сторонами у цій справі та можливість оформлення цієї угоди за необхідності у нотаріуса.

Підписи сторін на цій угоді (а.с.3) ніким (нотаріусом, за місцем роботи чи проживання тощо) не посвідчені.

Апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.50-51) заперечували факт належності цих підписів на мировій угоди (а.с.3) саме ним, зазначали, що вони ніяких грошей у позивача в борг не брали, їм взагалі не було відомо про розгляд цієї справи судом першої інстанції, копії позову та судових викликів від суду першої інстанції вони не отримували, у судовому засіданні 05.03.2014 року у суді першої інстанції при закритті провадження у цій справі у зв'язку з визнанням мирової угоди не були присутні, про ухвалу суду, що оскаржується, дізналися, коли до них прийшли покупці, щоб оглянути їх вищезазначений житловий будинок, та ознайомились із матеріалами справи в суді.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального прав, які є обов'язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції не мав правових підстав для визнання вищезазначеної мирової угоди сторін та закриття провадження у цій справі у зв'язку із визнанням останньої, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у цій справі у зв'язку із визнанням мирової угоди на вищезазначених умовах суперечить закону та порушує права відповідачів у цій справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2

При вищевикладених обставинах, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо її законності та обґрунтованості, є такою, що перешкоджає подальшому провадженню у цій справі, а тому підлягає скасуванню на підставі ст. 307 ч. 2 п. 4 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, слід звернути увагу суду першої інстанції, що в силу вимог ст. 21 ч. 1 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні питання у суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи у розгляді її судом першої інстанції після скасування ухвали про закриття провадження в справі.

Крім того, встановлено, що апелянтом ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.44).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у цій справі скасувати.

Справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.