Справа № 165/1025/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галушка О.Г.
Провадження № 22-ц/773/997/15 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Лимарі Р.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та участі у вихованні не приймає. Тому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на їх утримання в розмірі ? частини його місячного заробітку.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 травня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2015 року й до досягнення ними повноліття. Стягнуто з відповідача в дохід держави 243,60 грн. судового збору та в користь ОСОБА_1 500 грн. витрат, понесених за надання правової допомоги.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати на ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем розмір аліментів є завищеним для відповідача, тому підлягає до стягнення саме сума в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу).

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах, від яких у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 31 березня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Діти залишились проживати з матірю.

Позивач покликається ще й на ту обставину, що ОСОБА_2 працює гірником підземним у ВП «Шахтоуправління Нововолинське» та отримує заробітну плату в середньому близько 6000 грн.

Оскільки коштів, які отримує позивач, недостатньо для належного утримання дітей, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення про стягнення аліментів повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоровя та матеріальне становище дитини;

2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати обставини вказані у ч.1 ст. 182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який з 1 січня 2015 року становить 1286 грн.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_2, доданої до матеріалів справи (а.с.11), його середній заробіток після відрахування обовязкових платежів становить близько 6000 грн., а 1/3 частка заробітку буде становити приблизно до 2000 грн., що вище прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

Виходячи з того факту, що відповідач має постійну роботу, має регулярний дохід, є працездатним, інвалідом не визнаний, утриманців, крім спільних з позивачкою дітей, не має, тому визначені судом першої інстанції аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходів) є обґрунтованими, оскільки вони є більшими, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладені обставини та норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, врахувавши при визначенні розміру аліментів всі ті обставини, та докази, що надані суду під час розгляду даної справи і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст.. 213 ЦПК України.

Відповідно до статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: