Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/756/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Тимченко Л. М.
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

25.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, процентів та індексу інфляцій, відшкодування моральної шкоди і

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 січня 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від нього кошти в розмірі 10 000 грн., які зобов'язувався повернути до 04 липня 2011 року, на підтвердження чого видав письмову розписку, але до цього часу не повернув.

Невиконанням договору йому завдано моральних страждань у зв'язку з чим ставить питання про стягнення з відповідача, окрім, 10 000 грн. заборгованості, 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. (а.с.3,4)

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь три відсотки від простроченої суми боргу в сумі 1 026 грн. 58 коп. та інфляційні втрати в сумі 1 193 грн. (а.с. 60-62)

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 10 000 грн. боргу, три процента річних - 1 026,58 грн. та інфляційні втрати - 1 193 грн., а всього 12 219,58 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, який підтримав доводи скарги, заперечення позивача перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, яке випливає з договору позики, перед позивачем є встановленим, тому на підставі ст. ст. 526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума боргу, три проценти річних від простроченої суми боргу, а також інфляційниі втрати за період з 01.08.2011 року по 01.11.2014 року. В задоволенні вимоги про відшкодуванні моральної шкоди відмовлено у зв'язку з тим, що ця вимога не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 січня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 10 000 грн., які зобов'язувався повернути до 04 липня 2011 року, на підтвердження чого видав письмову розписку.

Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що йому позика не повернута.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, узгоджується з вимогами зазначеної норми права визначення суми боргу, з урахуванням з встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме: 11 193 грн. ( 10 000 грн. х 119,3%) :100= 11193) (приріст визначеного Державним комітетом статистики України офіційного індексу інфляції за період з 01 серпня 2011 року до 30 жовтня 2014 року) та трьох процентів річних за цей же період в розмірі 1026,58 грн. з розрахунку (1250 дн. х 3%): 365) х 100= 1026,58.

Згідно із ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення в суду першої інстанції межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

У частині стягнення заборгованості за договором позики, трьох процентів річних, індексу інфляції за весь період прострочення та у частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди судове рішення відповідає вимогам закону, висновки суду є обґрунтованими, зроблені на підставі дослідження та правильної оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України), оскільки суд встановив, що кошти не повернуті позикодавцеві.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до, що суд не урахував покази свідків, які на думку відповідача підтверджують факт повернення ним боргу позивачу, не ґрунтуються на законі, оскільки згідно ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку, проте боржник такого документа суду не надав.

Отже, наявність боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02.07.2014 року, і яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

За таких обставин, виходячи із положень ч.1 ст. 308 ЦПК України, судове рішення зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженою шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: