АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4232/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/1820/К/15 Бардін О.С.
Категорія № 27 (1) Суддя-доповідач - Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2015 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики, -

ВСТАНОВИЛА:

14 липня 2015 року ОСОБА_3, разом із позовом про стягнення заборгованості за договорами позики, подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на майно відповідача ОСОБА_5, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2015 року заява ОСОБА_3 про забезпечення позову залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про задоволення його заяви про забезпечення позову та накладення арешту на квартиру, посилаючись на те, що судом не звернута увага на докази, які є в матеріалах справи та свідчать про те, що відповідач взяла у нього в борг грошові кошти та не повернула у встановлений строк.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 151 ЦПК України, та виходив з того, що вимога позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не обґрунтована та не відповідає вимогам про стягнення боргу в сумі 29913 грн., позивачем не надано жодних документів на підтвердження того, що спірна квартира належить відповідачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч. 2 ст. 151 у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Ухвала, що стосується накладення арешту на нерухоме майно та зняття такого арешту, має містити дані, які дозволяють ідентифікувати особу боржника і відповідне майно.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до заяви про забезпечення позову не надано відомостей, необхідних для забезпечення позову як-то: правоустановлюючи документи на домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що матеріалах справи наявні всі докази, які свідчать про те, що відповідач взяла у нього в борг грошові кошти та не повернула у встановлений строк, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не надано доказів належності відповідачу на праві власності спірної квартири.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про накладення арешту на квартиру не відповідає вимогам про стягнення боргу в сумі 29913 грн., тобто не є співмірною із заявленими вимогами.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням вимог норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: