АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 668/5313/15-ц Головуючий в 1 інстанції:
Номер провадження 22-ц/791/3310/15 ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач : Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року грудня місяця 24 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бездрабко В.О.,

Суддів : Борка А.Л.,

ОСОБА_2,

Секретар Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, виключення запису з реєстру іпотек та зняття заборони відчуження майна, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28 вересня 2005 року між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-400/380/2005KH, відповідно до умов якого ним отримано кредит для придбання нерухомого майна у розмірі 17000 доларів США, зі сплатою 11% річних та з кінцевою датою повернення коштів 27 вересня 2020 року.

Того ж дня, в забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, ним укладено з банком договір іпотеки, за яким передано в іпотеку належну позивачу на праві власності двокімнатну квартиру №19, що знаходиться за адресою м. Херсон вул. Гмирьова, буд.4-а.

Позивач зазначає, що на час укладення кредитного договору, банком, в порушення вимог законодавства України, неправомірно було визначено валюту кредитування долар США, оскільки національною валютою є гривня, а тому всі банківські операції повинні були здійснюватись у гривні. Крім того, з часу укладання кредитного договору курс долару США значно збільшився, що призвело до істотних змін умов виконання боргових зобовязань та порушення його прав, як споживача фінансових послуг.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним кредитний договір № ML-400/380/2005KH від 28 вересня 2005 року; визнати недійсним договір іпотеки № ML-400/380/2005KH від 28 вересня 2005 року, посвідчений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі №1395 від 29 вересня 2005 року; виключити з реєстру іпотек запис про передачу в іпотеку вищезазначеної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2005 року ОСОБА_3 звернувся до АКБ «Райффайзенбанк Україна» із заявою про надання споживчого кредиту у розмірі 17 000 доларів США з метою придбання житла (а.с.104-106).

28 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ML-400/380/2005KH, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 17 000 доларів США зі сплатою 11% річних та кінцевою датою повернення коштів 27 вересня 2020 року.

З умовами кредитного договору, а також валютою кредитування позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору та на графіку повернення кредиту (а.с.9-14).

Для забезпечення повного і своєчасного виконання кредитних зобовязань, того ж дня, між сторонами укладений договір іпотеки № ML-400/380/2005KH, предметом якого є квартира №19, по вул. Гмирьова, буд.4-а у м. Херсоні, що належить на праві власності позивачу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, правомірність видачі кредиту в іноземній валюті на підставі діючого на час виникнення між сторонами спірних правовідносин можлива за наявності у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі N6-190цс15.

З матеріалів справи вбачається, що АКБ «Райффайзенбанк Україна», на час укладення спірного кредитного договору, мав право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, що передбачено п.16 додатку до ліцензії №191 від 02 березня 2001року (а.с.110). Доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав права здійснювати видачу кредитних коштів в іноземній валюті є безпідставними та спростовуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року N 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" (Закон N 3795-VI), згідно з яким частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У даній справі кредитний договір укладено між сторонами 28 вересня 2005 року. На час укладення даного кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За наведених обставин, ураховуючи положення ст. 215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, пятою та шостою статті 203 Кодексу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також відсутні правові підстави для визнання недійсним спірного договору іпотеки, оскільки зобовязання позивача за даним договором є похідними від кредитного зобов`язання і підлягають виконанню за настання обставин, передбачених кредитним договором.

Враховуючи, що справу розглянуто з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування ухваленого судом рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.О. Бездрабко

Судді: А.Л. Борко

ОСОБА_2