АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5072/15 Головуючий 1 інстанції - Пілюгіна О.М.
Справа № 635/2818/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
Категорія право власності
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Крилової Т.Г.

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати за ним право власності на будівлю літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», літ. «В», літ. «Е», за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13, в порядку набувальної давності.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що він разом зі своєю сім'єю з травня 1995 року постійно мешкає та прописаний за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, будинок 13-а, за згодою власника вказаного домоволодіння ОСОБА_2 Рішенням сільської ради адреса домоволодіння: вулиця Польова, будинок 13-а змінена на вулиця Польова, будинок 11. Будинок № 13-а за вищевказаною адресою збудований у 1957 році, належав на праві власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Після смерті подружжя вищевказане домоволодіння належало їх сину ОСОБА_4, який до дня своєї смерті знаходився на утриманні сім'ї позивача. Дітей або інших родичів подружжя ОСОБА_4 не має. Оскільки позивач добросовісно, відкрито, безперервно протягом 11 років володіє житловим будинком за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13-а і продовжує відрито володіти нерухомим майном, то він має право власності на будівлю в якій проживає за набувальною давністю. За вирішенням вказаного питання позивач вже звертався до суду, але рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2007 року по цивільній справі № 4.3/2-882/07р. ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вимог, на підставі того, що останній та його сім'я не володіли більше 10 років нерухомістю за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, буд. 13-а. У рішенні суду від 22 травня 2007 року встановлено, що ОСОБА_1 та його сім'я володіли будівлею за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, будинок 11. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання за ним право власності на житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13, в порядку набувальної давності.

Справа розглянута у відсутності представника Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області, так як останній в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, невідповідність рішення суду обставинам справи. Вказує на те, що сільська рада с. Комунар законно прописала сім"ю позивача у цій будівлі з 1995 року, що підтверджується записом у домовій книзі та встановлено рішенням суду від 22 травня 2007 р., вважає що це свідчить про відкритість його володіння вказаним будинком.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволодів житловим будинком літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», літ. «В», літ. «Е», за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13. При цьому суд виходив з тих обставин, що факт проживання позивача у спірному будинку, не є підставою переходу до нього права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння чужим нерухомим майном, а утримання будинку, оплата комунальних послуг є обов'язком позивача, як особи яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає вимогам закону, обставинам справи та зроблений не у відповідності із зібраними доказами.

Матеріали справи свідчать, що будинок літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», літ. «В», літ. «Е», за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13, належав на праві власності подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а. с. 16).

ОСОБА_3 помер 21 лютого 1994 року, ОСОБА_2 померла 17 травня 1996 року. Після смерті подружжя вищевказане домоволодіння належало їх сину ОСОБА_4, який до дня своєї смерті знаходився на утриманні сім'ї позивача. Син ОСОБА_4 помер 07 вересня 2000 року.

В рішенні Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2007 року зазначено, що житловий будинок літ. Б-1 з надвірними будівлями літ. В, літ. Д, літ. Е, огорожею № 1-4, що розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, 13, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області. 17 березня 1996 року ОСОБА_2 померла і після її смерті у будинку проживав її син ОСОБА_4, який помер 07.09.2000 року.

Рішенням місцевого суду Харківського району Харківської області від 28 грудня 2001 року( а. с. 5) по цивільній справі року за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку забудови за позивачем ОСОБА_5 визнано право власності в порядку забудови на житловий будинок літ. «А-І» з прибудовою літ «АІ-І» та уборною літ. «Г», розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, буд. 13.

Рішенням виконавчого комітету Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області № 137 від 10 грудня 2002 року житловому будинку літ. «А-І», що належить ОСОБА_5 присвоєно поштову адресу: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, будинок 11, а за старим будинком літ. Б-1 залишена адреса: Харківська область, Харківський район, село Комунар, вулиця Польова, будинок 13 ( а. с. 6 звор. стор).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З довідок Комунарської сільської ради Харківського району від 03.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає в с. Комунар, Харківського району вулиця Польова, 13 з 25 травня 1995 року по теперішній час. В житловому будинку №11 по вул. Польова с. Комунар станом на 03 липня 3015 року ніхто не зареєстрований і не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Отже, згідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом.

Спірний житловий будинок відповідає характеристикам нерухомого майна та може експлуатуватися за призначенням.

Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків.

Окрім того, в п.6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне.

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником.

При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:

- право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;

- у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння , а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Зазначене свідчить, що позивач заволодів будинком добросовісно, протягом всьго часу володіння будинком був впевнений, що на цей будинок не претендують інші особи, і він отримав цей будинок з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього; продовжує володіти будинком відкрито, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, до нього не пред'являвся правомочною особою позов про повернення будинку;

продовжує володіти будинком протягом установленого терміну, більш 10 років.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив не обґрунтований висновок, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог в розумінні положень ст. 57-60 ЦПК України.

Позивачем доведено, що він добросовісно заволодів чужим майном - спірним будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, постійно мешкає у спірному будинку більше ніж 10 років ( з 1995 року), слідкує за ним, робить ремонт, оплачує комунальні послуги. Крім того, Комунарська сільська рада Харківського району Харківської області й досі не звернулася до нього з позовом про повернення будинку. Також не зверталася з заявою про визнання спадщини відумерлою.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319, 323, 324 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «Б-1» з прибудовою літ. «Б1-1», літ. «В», літ. «Е», загальною площею 42,2 кв. м., житловою площею 33,2 кв. м. за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Комунар, вулиця Польова, №13, в порядку набувальної давності.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: