Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4796/15 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г.Є.
Є.У.№ 337/1217/15-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про стягнення суми пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово доповнював і уточнював. Зазначав, що 22.07.2014 року уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозит) без поповнення в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий + » №1983226, за умовами якого Банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 7 500 доларів США під 9% річних строком на 1 місяць від дати фактичного надходження коштів на вкладний рахунок. Умовами договору сторони передбачили, що у випадку, якщо вкладник в період дії договору не звернувся до Банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, договір продовжується на той саме період. 19.12.2014 року він направив Банку заяву про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін. 22.12.2014 року уклав з Банком новий депозитний договір на суму 4000 долари США, а залишок коштів у сумі 3 730, 83 долари США, які належали йому до сплати за договором №1983226 Банк перерахував на його поточний рахунок і фактично виплатив тільки 24 квітня 2015 року в гривневому еквіваленті. Посилаючись на вказані обставини і остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд на підставі ст.ст.625, 1073 ЦК України і ст.10 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з відповідача суму пені у розмірі 304 986 грн. 29 коп., інфляційні втрати у сумі 17 342 грн. 42 коп., три проценти річних у сумі 835 грн. 58 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 суму інфляційних втрат у розмірі 17 342,42 грн., три відсотки річних у сумі 835,58 грн., а всього 18 178 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст.526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Оскільки позивач належно виконав взяті на себе обов'язки по договору, передав кошти, а відповідач ухилився від виконання обов'язків за договором депозиту і повернув кошти з простроченням, він на підставі ст.625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2014 року сторони уклали договір №1983226 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення , оформлений в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+», за умовами якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 7 500 доларів США, які розмістив на вкладний рахунок. Строк розміщення вкладу 1 місяць (п.2.2 Договору). Повернення вкладу та сплата нарахованих процентів здійснюється банком за домовленістю сторін шляхом перерахування коштів на рахунок. Після перерахування Банком вкладу та нарахованих процентів на рахунок, зобов'язання за цим договором вважається виконаним належним чином (п.2.6 Договору). Пунктом 4.8 договору передбачено, що у випадку, якщо вкладник в період дії договору не звернувся до Банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, договір продовжується на той саме період. У п.5.2 Договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин, техногенного, природного та воєнного характеру, соціально-політичного характеру, включаючи міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, сторони звільняються від виконання своїх обов'язків на час дії зазначених обставин (а.с.11).

19.12.2014 року вкладник направив Банку заяву про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, що не оспорювало ся сторонами у суді.

22.12.2014 року банк відкрив на ім'я відповідача рахунок на суму 3 752, 28 доларів США, а 4 000 доларів США були перераховані Банком на новий депозитний рахунок (а.с. 13).

25 грудня 2014 року і 8 січня 2015 року ОСОБА_2 звертався до голови відділення №0799 ПАТ КБ «Надра» із заявами про видачу коштів з поточного рахунку, на які 13 січня 2015 року отримав відповідь за №1-7-339, в якій йому був роз'яснений порядок отримання коштів. Зокрема, відповідач роз'яснював, що з метою врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України та недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму Національним банком України була прийнята Постанова від 1 грудня 2014 року №758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті та національній валюті України з поточних та депозитних рахунків клієнтів. Вкладнику було запропоновано використати кошти з поточного рахунку: шляхом отримання готівкової іноземної валюти виключно в межах встановленого в банку добового обмеження за наявності необхідної кількості готівки в касі відділення; отримати суму вкладу і нараховані за ним проценти в національній валюті України за курсом купівлі іноземної валюти Банку на день проведення операції шляхом видачі готівкових коштів через касу банку; оплачувати необхідні товари та послуги у торговельно-сервісній мережі - в рамках встановлених банком лімітів; розмістити кошти на накопичувальному рахунку (а.с.10,11,12).

Вказані дії Банку не суперечать положенню п.5.2 Договору, за умовами якого у випадку виникнення обставин, зокрема, соціально-політичного характеру, включаючи міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, сторони звільняються від виконання своїх обов'язків на час дії зазначених обставин.

Допустимих доказів на підтвердження факту неможливості скористатися своїми коштами у спосіб, запропонований банком у листі від 13 січня 2015 року, позивач суду не надав.

6 лютого 2015 року на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №26 від 05 лютого 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Комерційний банк «Надра»» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці по 5 травня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 85 від 23 квітня 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації по 05.06.2015 року (а.с.45,62).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «Надра», розпочато процедуру ліквідації банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 5 червня 2015 року (а.с.75-76).

24.04.2015 року ОСОБА_2 виплачена гарантована сума відшкодування у сумі 67 540,15 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.57).

Вимога ч.2 ст.1060 ЦК України щодо обов'язку банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника не підлягала виконанню банком у зв'язку з дією тимчасової адміністрації.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Отже, посилання суду на положення ЦК України, які передбачають обов'язок банку належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за договором, зокрема стосовно видачі вкладу на вимогу вкладника, у даних правовідносинах є помилковими, оскільки банк є неплатоспроможним.

В даному випадку на правовідносини, що склалися між сторонами, поширюються спеціальні норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-У1 в редакції Закону від 7 липня 2014 року, який, серед іншого, регулює відносини із вкладниками такого банку.

Частиною 5 ст.36 Закону №4452-У1 визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1)задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2)примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3)нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4)зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5)нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Частина 6 ст.39 Закону №4452-У1 містить уточнення до п.1 ч.5 ст.38 Закону №4452-У1 та визначає, що, зокрема, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання. Таким чином тимчасова адміністрація є виключенням із загального правила ч.2 ст.1061 ЦК щодо зобов'язання банку видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Обмеження у задоволенні вимог вкладників та інших кредиторів банку не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземної валюти на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст.36 Закону №4452-У1 (п.1 ч.6 ст.36).

Проте, відповідно до п.3 роз.1 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, яке згідно зі ст.6 Закону №4452-У1 є обов'язковим до виконання банками, юридичними та фізичними особами, зобоязання з виплати відсотків за вкладами, нарахованими під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої п.4 ст.52 Закону №4452-У1.

З аналізу наведених норм права вбачається, що під час тимчасової адміністрації нарахування певних відсотків здійснюється, а інших - ні. Враховуючи сутність договору банківського вкладу та чинні норми законодавства, відсотками, які можуть нараховуватися у зв'язку з таким договором є проценти на банківський вклад та три проценти річних від простроченого зобов'язання за договором банківського вкладу відповідно до ст.625 ЦК.

Зважаючи на зміст ч.3 ст.27 Закону №4452-У1, відповідно до якої нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку, зобов'язання зі сплати процентів, передбачених ст.ст.1058 та 1061 ЦК, не входять в сферу дії п.5ч.5 ст.36 Закону №445-У1.

Беручи до уваги, що положення про не нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами було внесено в Закон №4452-У1 одночасно з доповненням п.3 ч.5 ст.36 положенням щодо незастосування під час тимчасової адміністрації індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, логічним є висновок, що відсотки за п.5 ч.5 ст.36 Закону №4452-У1 є трьома процентами річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання банку відповідно до ст.625 ЦК України.

Оскільки спірні правовідносини виникли після 7 липня 2014 року (внесення відповідних змін до ст.36 Закону), умовами договору сторони передбачили право банку обмежити видачу коштів з депозитного і поточного рахунку у разі виникнення обставин соціально-політичного характеру, включаючи валютні обмеження, інші дії уряду держави, які унеможливлюють виконання сторонами своїх зобов'язань, передбачених законом підстав для стягнення з банку грошових коштів у вигляді інфляційних витрат і трьох процентів річних суд першої інстанції не мав.

Посилання позивача на правові позиції Верховного Суду у справі №6-247 цс14 від 28 січня 2015 року являються безпідставними, оскільки вказана правова позиція стосується правовідносин, які виникли до 7 липня 2014 року, в період, коли під час тимчасової адміністрації не заборонялося нарахування процентів, передбачених ст.625 ЦК, вимоги про виплату яких підлягали задоволенню відповідно до черговості, встановленої п.4 ч.1 ст.52 Закону №4452-У1.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.307,309,314,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року по цій справі в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: