АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2572/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2296/15Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
О К Р Е М А У Х В А Л А
23 липня 2015 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:
Головуючого: судді Чічіля В.А.,
Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,
За участю секретаря: Гнатюк О.С.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення, третя особа ОСОБА_5 та за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним та скасування реєстрації права власності на житлову квартиру, визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні та зняття з реєстрації за місцем проживання, третя особа Миргородська міська рада,-
В С Т А Н О В И Л А :
Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду від 14 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю, ухвалено вселити ОСОБА_2 в житлове приміщення АДРЕСА_1; зобов`язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 дублікат ключів від вхідних дверей АДРЕСА_1
На виконання вищезазначеного заочного рішення, яке набрало законної сили 13 січня 2015 року, місцевим судом було видано два виконавчих листи. Як вбачається з постанови державного виконавця від 06 квітня 2015 року, виконавче провадження з виконання вказаних виконавчих документів було закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду.
27 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 14 листопада 2014 року. Ухвалою суду від 08 квітня 2015 року вищезазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2015 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ухвалено у цій частині нове рішення про вселення ОСОБА_2 в житлове приміщення АДРЕСА_3; зобов`язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 дублікат ключів від вхідних дверей зазначеної квартири. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відхилено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2, міськрайонний суд в рішенні від 03 червня 2015 року, підставою для відмови вказав фактичне виконання заочного рішення суду від 14 листопада 2014 року, з посиланням на наявність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до норми ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З аналізу норми ч. 1 ст. 232 ЦПК України, вбачається, що при скасуванні заочного рішення, судом має бути враховано дві обставини: поважність причин неявки, у судове засідання, що має бути підтверджено належними доказами та докази, на які заявник посилається, повинні мати істотне значення для правильного вирішення справи.

З додатків, які були долучені до заяви про скасування заочного рішення, на які посилається міськрайонний суд як на підставу поважності неявки відповідача до суду вбачається, що ОСОБА_3 дійсно перебувала на лікуванні у Миргородській ЦРЛ в урологічному відділенні, проте вказана довідка видана особі 07 листопада 2014 року, тоді як заочне рішення було ухвалено судом 14 листопада 2014 року. Довідка про перебування особи на лікуванні у невролога, видана 22 жовтня 2014 року і також не може бути визнана належним доказом підтвердження поважності причини неявки особи до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія вважає, що у міськрайонного суду були відсутні підстави для скасування заочного рішення, у зв`язку із відсутністю доказів, що підтверджували б поважність причин неявки відповідача у судове засідання, що відбулось 14 листопада 2014 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Ухвалюючи рішення від 03 червня 2015 року, міськрайонний суд, посилаючись на ту обставину, що на виконання заочного рішення від 14 листопада 2014 року вже були видані виконавчі листи, за якими рішення фактично було виконано, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Проте, заочне рішення було скасоване, отже не набрало законної сили, не має приюдиційного значення, а тому, позов по-суті міськрайонний суд повинен був розглянути виходячи з усіх обставин, на які посилається позивач за первісним позовом, вказуючи на подальше порушення відповідачем його права.

Згідно з вимогами ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин і умов. Про вжиті заходи протягом місяця зо дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Відповідно до норми ст. 320 ЦПК України, апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ст. 320 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Направити дану окрему ухвалу голові Миргородського міськрайонного суду Полтавської області для обговорення на оперативній нараді в цілях належного дотримання вимог матеріального та процесуального законодавства при розгляді цивільних справ.

Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено апеляційний суд.

С У Д Д І: ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_7

З оригіналом згідно суддя В.А. Чічіль