У х в а л а

іменем україни

12 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І, Ситнік О.М.,

Мартинюка В.І., Ступак О.В.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Конярство України» в особі філії - «Київський племконецентр» державного підприємства «Конярство України», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» державного підприємства «Конярство України» (далі - ДП «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що працювала у відповідача на посаді зоотехніка 1 категорії, проте наказом № 37-к від

26 серпня 2014 року її було незаконно звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від

27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_4 працювала у ДП «Конярство України», у філії - «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», на посаді зоотехніка 1 категорії.

24 червня 2014 року відповідачем видано наказ № 23-к «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України».

У той же день видано наказ № 24-к «Про попередження зоотехніка

1 категорії ОСОБА_4 про наступне звільнення з роботи з 26 серпня 2014 року у зв'язку зі скороченням її посади».

Згідно з актом комісії від 24 червня 2014 року позивача ознайомлено із наказами № № 23-к та 24-к.

Наказом № 37 від 26 серпня 2014 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади зоотехніка 1 категорії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, ця норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником. При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> та ст. 49-2 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_305/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням у зв'язку зі скороченням штату, суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Роз'яснення аналогічного змісту викладені у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1>.

Порушення зазначеного порядку є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

Разом з тим, відповідно до ст. 80 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843111/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може

складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації, не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843126/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 4 ст. 64 ГК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_470/ed_2015_04_09/pravo1/T030436.html?pravo=1>).

За таких обставин, підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КзПП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_04_15/pravo1/KD0001.html?pravo=1> може бути скорочення чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації в цілому як юридичної особи, а не окремої філії.

Як убачається з матеріалів справи, довіреністю № 67 від 9 грудня

2013 року керівникові філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» надано право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників філії згідно зі штатним розписом, затвердженим наказом директора ДП «Конярство України», розподіляти між ними обов'язки, затверджувати посадові інструкції.

Отже, уповноваженою особою, що має затверджувати штатний розпис, визначати чисельність працівник і приймати рішення про скорочення чисельності штату є директор ДП «Конярство України».

Проте наявний у матеріалах справи штатний розпис філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» не затверджений директором ДП «Конярство України».

Крім того, у наказі № 23-к від 24 червня 2014 року «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України», виданому саме керівником цієї філії, зазначено про необхідність скорочення однієї із двох посад зоотехніка 1 категорії, яку займає саме ОСОБА_4, для підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством і на основі проведеного аналізу економічних і виробничих можливостей підприємства, у зв'язку з необхідністю внесення істотних змін в організацію виробництва і праці підприємства та його структуру, а у наказі № 24-к від 24 червня 2014 року «Про попередження зоотехніка 1 категорії ОСОБА_4 про наступне звільнення з роботи» та додатку до нього підставою скорочення посади, яку обіймала позивач зазначено зменшення поголів'я великої рогатої худоби в господарствах та приватному секторі, що призвело до зменшення обсягу осіменіння великої рогатої худоби та зменшенню об'єму робіт.

Вирішуючи спір, суди у порушення вимог ст. ст. 213-214, 303, 304 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не перевірили, чи було належним чином повідомлено позивача про

майбутнє звільнення, з урахуванням того, що акт про таке повідомлення ОСОБА_4 складено лише двома працівниками відповідача, не з'ясували питання наявності на підприємстві вакантних посад і чи були вони запропоновані позивачу при звільненні, взагалі не дали оцінки тому факту, що згідно з наказами керівника філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» фактично скорочувалася не одна з двох посад зоотехніка 1 категорії, а безпосередньо працівник ОСОБА_4 без відповідного з'ясування переважного права останньої на залишення на роботі, а також зазначенню відповідачем різних підстав скорочення чисельності штату у наказі № 23-к від 24 червня 2014 року «Про скорочення штату працівників філії «Київський племконецентр» ДП «Конярство України» та у наказі № 24-к від 24 червня 2014 року «Про попередження зоотехніка 1 категорії ОСОБА_4 про наступне звільнення з роботи», унаслідок чого взагалі не визначилися з тим, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці.

При цьому судами не перевірено, чи доведено до відома державну службу зайнятості про вивільнення працівника відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України та ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення».

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами як першої, так і апеляційної інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а також характеру спірних правовідносин та правової норми, що підлягає застосуванню до них, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від

27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 2 квітня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Конярство України» в особі філії «Київський племконецентр» державного підприємства «Конярство України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік

О.В. Ступак