АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Желепи О.В.

при секретарі Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ПАТ «Універсал Банк» за довіреністю - Нарапович Оксани Дмитрівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григоряна О.Г. про примусове входження до житла боржника, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з поданням про примусове входження до житла боржника ОСОБА_3, а саме до квартири АДРЕСА_1, з метою її опису для подальшої реалізації.

В обґрунтування подання посилався на те, що здійснюється виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3751/12 від 11.06.2013 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 536063,59 доларів США, що становить 4284756,00 грн. та судові витрати в сумі 3441,00 грн., а всього 4288197,00 грн. Боржник не здійснює жодних дій для виконання зобов'язань, а на зобов'язання забезпечити державному виконавцю вільний доступ до вказаної квартири, боржник чинить перешкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в задоволенні подання відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, вказану ухвалу скасовано, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2015 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду представник ПАТ «Універсал Банк» за довіреністю - Нарапович О.Д. подала на неї апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, а саме надати дозвіл державному виконавцю примусово ввійти до вказаної квартири з метою перевірки майнового стану боржника, а також опису квартири.

Справа № 761/1009/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7668/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказує на те, що суд першої інстанції прийшов до висновку, який суперечить матеріалам справи, вказавши що відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, адже це спростовується наявною в матеріалах справи копією ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року.

Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно застосовано норму ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у державного виконавця був намір провести опис й арешт майна боржника, а не реалізувати її нерухоме майно без згоди.

Учасники судового процесу та їх представники у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3751/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 536.063,59 доларів США, що становить 4.284.756,00 грн. та судові витрати в сумі 3441,00 грн., а всього 4.288.197,00 грн. (а.с.5-6)

12.08.2013 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Григоряном О.Г. відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа та надано боржнику ОСОБА_3 строк для добровільного виконання вказаного виконавчого листа. (а.с.7-8)

25.02.2014 року та 14.03.2014 року державним виконавцем направлялись вимоги боржнику щодо забезпечення доступу до належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1, які були завчасно отримані боржником, проте, відповідно до актів від 07.03.2014 року та 24.03.2014 року, провести опис не виявилось можливим, оскільки двері квартири не відчинили. (а.с.21-26)

Враховуючи необхідність опису вказаної квартири для її подальшої реалізації в рахунок погашення боргу та той факт, що у добровільному порядку це зробити не можливо, державник виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції посилався на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 отримувала копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна, а тому поставився критично до подання в частині того, що остання чинить перешкоди у входженні до житла. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», прийшов до висновку що вказана квартира підпадає під дію цього Закону, а тому не може бути стягнута в рамках виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту подання про примусове входження до жилого приміщення начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в ньому ставиться питання про примусове входження до квартири за адресою: АДРЕСА_1, з метою опису, для її подальшої реалізації в рахунок боргу.

Проте, згідно підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Враховуючи, що вказана у поданні квартира загальною площею 69,5 кв.м., згідно технічного паспорту (а.с.15-18), апелянтом та державним виконавцем не було долучено до матеріалів справи доказів того, що у боржника у власності перебуває інше житло, то вона не може бути відчужена без згоди власника, згідно із вимогами вказаного Закону, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні подання про примусове входження до квартири з метою опису, для її подальшої реалізації в рахунок боргу.

Цим спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосовано норму ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у державного виконавця був намір провести опис й арешт майна боржника, а не реалізувати її нерухоме майно без згоди.

Колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково послався на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, адже це дійсно спростовується наявною в матеріалах справи копією ухвали Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_3 оскаржувала вказану постанову. (а.с.63-64), разом з тим, це не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не впливає на її правильність по суті та справедливість.

Враховуючи викладене, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2015 року колегія суддів вважає законною і обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» за довіреністю - Нарапович Оксани Дмитрівни - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді