Справа №705/7675/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Щербаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом Уманського КП «Виробничо-житлового ремонтно-експлуатаційного управління № 1» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за надання житлово-комунальних послуг -,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2014 року Уманське КП «ВЖ ремонтно - експлуатаційне управління № 1» звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості по оплаті за надання житлово-комунальних послуг. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за оплату житлово- комунальних послуг з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2. 01.10.2014 року заяву позивача було задоволено та видано судовий наказ про стягнення боргу з ОСОБА_1, ОСОБА_2 В послідуючому ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про скасування судового наказу виданого 01.10.2014 року. 30.10.2014 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 було задоволено та відповідно скасовано судовий наказ виданий Уманським міськрайонним судом Черкаської області від 01.10.2014 року. Позивач в позові вказує, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Вказаний будинок знаходиться у віданні Уманської міської ради і перебуває у державному житловому фонді, знаходиться на обслуговуванні у позивача. У відповідності до рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 27 липня 2006 року за № 369 - Уманське комунальне підприємство ремонтно-експлуатаційне управління № 1 є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій державного житлового фонду. В позові також зазначено, що згідно особового рахунку № 13838 ОСОБА_1, ОСОБА_2 є споживачами, які одержують житлово-комунальні послуги. Позивач, як виконавець послуг, вказує, що він надав їх у повному обсязі. Позивач зазначає, що між Уманським КП «Виробничо-житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням № 1» та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак вказаний договір не був підписаний відповідачем, чим, на думку позивача було грубо порушено вимоги закону . Позивач в позові зазначає, що в договорі зазначено, що позивач зобов'язався надати житлово-комунальні послуги, а відповідачі зобов'язалися не пізніше 10 числа, наступного за розрахунковим місяцем, вносити плату за отримані послуги. Договір є строковим, оплатним та двостороннім. Рішенням Уманської міської ради від 25 вересня 2008 року затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності для населення та підприємств, установ та організацій з переліком основних послуг з утримання будинків споруд і прибудинкових територій. Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869 було затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і калькуляційною одиницею є 1 кв.м загальної площі, що перебуває у власності фізичної, юридичної особи. Позивач в позові зазначає, що нерухоме майно, яке знаходиться в будинку №12 по вул. Ворошилова в м. Умані, власником якого є відповідачі, - це житлове приміщення, яке має загальну площу -78.10 кв.м.. Враховуючи викладене позивач в позові вказує, що розрахунок місячної оплати складає: загальна площа 78,10 м2 х 1,81 тариф = 141,36 грн. це місячна оплата за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який повинен сплачувати споживач. Позивач на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 28 липня 2011 року вивів із тарифу послугу вивезення побутових відходів, що призвело до зменшення тарифу. З довідки (розрахунку заборгованості) вбачається, що відповідачі сплачують іншу суму, що і спричинило до виникнення вказаної в позові заборгованості. В позові зазначено, що відповідачам було неодноразово надіслано попередження в якому вказувалась сума заборгованості з вимогою сплатити борг, однак оплату заборгованості вони не проводять. Тому позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь Уманського КП «виробничо-житлового ремонтно- експлуатаційного управління № 1» борг в сумі 1 805 гривень 18 копійок. Разом з тим позивач просить також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі.

Представник позивача в ході розгляду справи подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, оскільки між сторонами було проведено звірку щодо оплати за житлово-комунальні послуги в результаті якої виявлено, що сума 90,00 грн. по квитанції від 31.05.2013 року була помилково зарахована на особовий рахунок № 13839 відповідача ОСОБА_2 по квартирі АДРЕСА_2. Тому з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за надання житлово-комунальних послуг в сумі 1 715,18 грн. та судовий збір.

Представник позивача по дорученню в судовому засіданні позов підтримала ( з врахуванням вимог, що викладені в заяві про уточнення позовних вимог) та просила його задоволити, посилаючись на викладені в позові обставини.. Також представник позивача просила стягнути з відповідачів витрати понесені ними по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена про дату, місце і час проведення судового засідання, в судове засідання не з»явилась. Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у судовому засіданні 25 березня 2015 року при дачі пояснень в якості відповідачів заперечували проти задоволення позову, в звязку з незаконністю вимог позивача та їх не обґрунтованістю і недоведеністю. Вони попередньо через канцелярію суду за вхідним № 22267 від 17.12.2014 року надали заперечення на позовну заяву. В запереченні, як і в судовому засіданні вони вказали, що є співвласниками квартири № 5, яка знаходиться за адресою: вул. Ворошилова 12, в м. Умань Черкаської області. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30.10.2014 року (далі ухвала суду ) дійсно було скасовано судовий наказ, виданий на підставі заяви про видачу судового наказу на стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 01.10.2014 року. В запереченні відповідачі зазначають, що в ухвалі суду вказано, що враховуючи вимоги законодавства, зокрема статті 11 Цивільного кодексу України та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у Уманського комунального підприємства "Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1" немає жодних підстав висувати вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості. В позовній заяві про стягнення заборгованості по оплаті за надання житлово-комунальних послуг від 09.12.2014 року, що подана Уманським комунальним підприємством "Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1", зазначається, що будинок, який знаходиться за адресою Ворошилова, 12, знаходиться у віданні Уманської міської ради і перебуває у державному житловому фонді, знаходиться на обслуговуванні у позивача, а рішенням Уманської міської ради № 369 від 27.07.2006 року позивача визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій державного житлового фонду. Відповідачі вважають, таке твердження позивача є юридично некоректним та таким, що не відповідає дійсності. Вони вважають, що між ними і позивачем взагалі не існує договірних відносин, оскільки вони з позивачем договору не заключали. Той договір від 2006 року, який долучений позивачем до позову є недійсним, тому що він укладався з особою, яка вже померла. З новими власникоми квартири, відповідний договір, вказували відповідачі, укладений не був, так як проект, який пропонували в РЕУ, їх не влаштовує.. Відповідачі в судовому засіданні вказували, що вони неодноразово пропонували позивачу укласти договір, з врахуванням їх зауважень. Однак такий договір між сторонами укладений не був і тому вони вважають, що у них з позивачем не має ніяких договірних відносин. Договір, який пропонував позивач, повинен був бути приведений у відповідність з вимогами ЦК України та в ньому обов»язково повинні бути відображені структура ( складові) тарифу, періодичність надання послуг та їх ціна. Вони проводили оплату по фактично наданих послугах, а за ті послуги, які позивачем не надавались, вони не платили. Відповідачі в своїх поясненнях в суді вказували, що РЕУ не працює належним чином і їх будинок знаходиться в аварійному стані. В основному, самі жителі здійснюють роботи, в тому числі і ремонтні. Поточний ремонт не проводився 11 років. В 2013 році був ремонт, але фактично під час ремонтних робіт було зроблено лише побілку стін. Відповідачі вказували, що є два акти в яких позивач визнає, що ремонт не проводився Всі комунікації в будинку знаходяться в аварійному стані, підвал за призначенням не використовується і знаходиться в жахливому стані. Також вони вказували, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження фактів виконання робіт про які вказує представник позивача в судовому засіданні з наданням актів, які оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України.

Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідачів, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Уманської міської ради від 25 вересня 2008 року затверджено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій комунальної власності для населення та підприємств, установ та організацій з переліком основних послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій.

Згідно договору надання послуг з утримування будинків і споруд та прибудинкових територій № 13838 від 07.09.2010 року відповідач ОСОБА_1 є користувачем послуг Уманського КП «ВЖ РЕУ-№1»(а.с.28-29). Договір однією із сторін не підписаний.

Відповідно до довідки №1233 від 09.12.2014 року «КП ВЖ РЕУ № 1», за підписом начальника КП «ВЖ РЕУ №1» ОСОБА_3 та паспортиста ОСОБА_4, - за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані особи: власник- Олефірова ОСОБА_5 та дочка- Олефірова ОСОБА_6(а.с.-7).

В довідці про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по вул. Ворошилова,12, що видана «КП ВЖ РЕУ № 1» № 1206 від 02.12.2014 року, вказано, що позивач надавав послуги по утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, які перераховані в довідці (а.с. 14).

Відповідно до довідки вих.. № 1232 від 09.12.2014 року «КП ВЖ РЕУ № 1», ОСОБА_1 станом на 01.10.2014 року має заборгованість, яка складається з наступного: - 891,67 грн.- борг за останні 3 роки; - 913,51 грн. - борг за попередній період. Загальна заборгованість становить- 1 805,18 грн.

Після уточнення позовних вимог, на їх підтвердження представником позивача було надано довідку вих.. № 34 від 21.01.2015 року, в якій вказано, що за ОСОБА_1 ( особовий рахунок 13838) станом на 01.10 2014 року рахується борг в сумі 1 715, 18 грн. При цьому в довідці вказано, що сума місячного платежу становить 132, 77 грн. Згідно довідки період за який нараховано борг з жовтня 2011 року по вересень 2014 року. Одночасно в довідці відображено факт часткової оплати коштів відповідачем в період з жовтня 2011 року по травень 2013 року включно вона сплачувала по 90 грн. Починаючи з червня 2013 року проплата проводилась уже в повному обсязі - по 132, 77 грн. щомісячно. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснювала, що вона проводила оплату частково по 90 грн. по фактичного наданих послугах, а після того як позивачем було проведено ремонт ( на необхідність проведення якого вона та інші мешканці будинку неодноразово вказували позивачу), вона стала проводити оплату в повній сумі, як нараховувалося позивачем. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувала, що вона взагалі не розуміє на яких підставах позивач в позові в якості відповідача вказав також ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він також проживає у будинку за адресою вул.. Ворошилова , 12 і РЕУ їм не надає переліку робіт, із зазначенням ціни кожної послуги по структурі тарифу. Він вказував, що проживає у вказаному будинку з 1986 року і ЖЕК не працює взагалі та їх будинок перебуває в аварійному стані. . У зв»язку з цим мешканці будинку неодноразово зверталися із скаргами. В основному жителі за власний рахунок проводять ремонтні роботи. В 2013 році було вперше проведено ремонт під»їзду. Всі комунікації в будинку знаходяться в аварійному стані, підвал за призначенням не використовується і знаходиться в жахливому стані, прибирання території не проводиться і сніг взимку також не чиститься.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він також проживає у будинку за адресою вул.. Ворошилова , 12 і РЕУ їм не надає переліку робіт, із зазначенням ціни кожної послуги по структурі тарифу. Він вказував, що проживає у вказаному будинку з квітня 2012 року . Він пояснив, що позивач ніяких послуг їм не надає, Він підтвердив, що у під»їзді було проведено ремонт, однак він зводився лише до побілки і при цьому він їм купив «мел» і дав води , а вони не якісно провели роботи в тому числі і по фарбуванню. Він підтвердив, що будинок знаходиться в аварійному стані не має обмостки і це призводить до руйнації фундаменту.

Договір між позивачем і відповідачами не укладався, що встановлено в судовому засіданні із пояснень сторін ( письмових доказів актів, тощо, які б підтверджували факт відмови позивача чи відповідача від підписання запропонованого договору з відповідними додатками, які б вказували на перелік послуг та їх вартість сторонами не надано).

В позовній заяві на обґрунтування своїх позовних вимог РЕУ-1 послалось в т.ч. на ст.. 68 ЖК України та Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_4. А в ст.ст. 68 ЖК України ( гл. 2 „ Користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) встановлений обовязок наймача вносити плату за користування житлом ( квартирну плату).

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного кодексу.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені у Законі України "Про житло-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житло-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт,вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ст. 14 Закону України "Про житло-комунальні послуги", залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Статтею 28 Закону України "Про місцеве самоврядування", визначено, що до повноважень міських рад відноситься встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник.

Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.

Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком-оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875 IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 21 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 IV від 24 червня 2004 року.

Разом з тим позивач не надав доказів щодо відповідності запропонованого відповідачам договору на надання житлово-комунальних послуг типовому договору, у той час як установлення цього факту є реалізацією зазначених матеріальних норм права.

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження заперечення щодо позовних вимог було надано суду протокол загальних зборів мешканців будинку №12 по вул. Ворошилова в м. Умань Черкаської області від 30.10.2014 року, згідно якого роботу РЕУ №1 визнано незадовільною; протокол загальних зборів мешканців будинку №12 по вул. Ворошилова в м. Умань Черкаської області від 17.02.2015 року, згідно якого виставили вимогу РЕУ-1 щодо надання документів про те, коли, ким і які надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території, їх вартість та періодичність надання, а також документи, які підтверджують надання цих послуг та витрат на них; акт-претензію про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, адресовану КП «Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1» щодо послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, стосовно ненадання та надання не в повному обсязі послуг з утримання будинків та при будинкових територій. Також відповідачем ОСОБА_2 надано лист, адресований начальнику КП «Виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1» в якому мешканці будинку №12 по вул. Ворошилова в м. Умань просили забезпечити явку представників позивача для вимірювання якісних та кількісних показників послуг, які повинні надаватися мешканцям вказаного будинку та складання відповідного акта-претензії.

В судовому засіданні позивачем в підтвердження позовних вимог не доведено належними та допустимими доказами факту надання в повному обсязі послуг з утримання будинку №12 по вул. Ворошилова в м. Умань та прибудинкової території, а тому позов до задоволення не підлягає. При цьому в межах наданих послуг відповідач ОСОБА_1 проводила оплату спочатку частково, а після проведення ремонту і в повному обсязі , що підтверджується доданим розрахунком суми заборгованості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,88,174, 209,214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити Уманському КП «Виробничо-житлового ремонтно-експлуатаційному управлінню № 1» в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за надання житлово-комунальних послуг.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко