Справа № 126/3803/14-ц Провадження № 22-ц/772/1089/2015Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 46Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Рибчинського В.П., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, який діє за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_3, до Приватного сільськогосподарського підприємства «Обрій» про визнання недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Обрій» на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року, -

встановила:

27 жовтня 2014 року ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з цим позовом вказуючи, що 24 березня 2008 року між ПСП «Обрій» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди належної останній на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області згідно з розпорядженням № 318 від 25 листопада 2001 року, земельної ділянки, площею 3,2084 га, розташованої на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, строком на 5 років.

По закінченню строку дії договору та сезону збирання урожаю 26 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПСП «Обрій» з письмовою заявою про повернення земельної ділянки, однак відповіді на неї не отримала, земельна ділянка повернута їй не була. При цьому вона встановила, що державна реєстрація договору оренди здійснена лише у 2010 році.

Просив визнати недійсним договір оренди землі НОМЕР_2, укладений 24 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ПСП «Обрій», зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку, площею 3,2084 га, розташовану на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, належну ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області згідно з розпорядженням № 318 від 25 листопада 2001 року, у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому орендар отримав цю ділянку в оренду.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ПСП «Обрій» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 3,2084 га, розташовану на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, належну ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області згідно з розпорядженням № 318 від 25 листопада 2001 року, у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому орендар отримав цю ділянку в оренду. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі ПСП «Обрій», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просило скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Бершадською районною державною адміністрацією Вінницької області згідно з розпорядженням № 318 від 25 листопада 2001 року, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2084 га, розташована на території Тирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області (а. с. 14). 24 березня 2008 року між ПСП «Обрій» та ОСОБА_3 був укладений договір оренди цієї ділянки, який зареєстрований у Бершадському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 10 вересня 2010 року (а. с. 7 - 10).

Ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, зокрема, ч.1 ст. 31 цього закону, як умову припинення договору оренди землі визначено закінчення строку, на який його було укладено.

Ст. 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Разом з тим, ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (яка є спеціальною нормою відносно загальної норми ст. 764 ЦК України) передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч. ч. 8, 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

До такого ж висновку, який в силу приписів ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України, прийшов і Верховний Суд України у постанові № 6-219цс-14 від 25 лютого 2015 року.

Ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» встановлено обов'язок орендаря у разі припинення або розірвання договору оренди землі повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 20 договору оренди після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві об'єкт оренди у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав його в оренду.

Отже, оскільки договір оренди було укладено між сторонами 24 березня 2008 року строком на 5 років, після закінчення цього строку 24 березня 2013 року додаткової угоди про його поновлення сторони не уклали, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про його припинення, а відтак необхідність повернення земельної ділянки орендодавцеві відповідно до умов договору у стані не гіршому, порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що строк дії договору на момент ухвалення рішення не закінчився, тому що зареєстровано його було лише у 2010 році, з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (укладення договору оренди)) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-162цс-13 від 19 лютого 2014 року).

З урахуванням зазначених вимог закону та п. 8 договору оренди, яким встановлено, що його укладено на 5 років, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що строк дії договору повинен рахуватися саме з моменту його укладення - 24 березня 2008 року, а не моменту державної реєстрації - 10 вересня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Обрій» відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ М.В. Іванюк

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно з оригіналом: О.С. Панасюк