Справа № 265/4286/15-ц
Провадження № 4-с/265/32/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Щербіна А.В.,

при секретарі Карповій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2015 року заявниця звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із скаргою на дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 (надалі державний виконавець).

В обгрунтування заяви зазначила, що 15.07.2014 року державний виконавець наклав арешт на все її рухоме та нерухоме майно. Вважала, дії державного виконавця необгрутнованими, оскільки закон вона не порушує, від відповідальності не ухиляється, суму боргу платить щомісячно. Просила суд зняти арешт з усього її рухомого та нерухомого майна.

В судовому засідання, заявниця ОСОБА_1 підтримала скаргу та просила її задовольнити.

Державний виконавець Бутузова К.В. (до укладання шлюбу - ОСОБА_2В.), в судовому засідання, проти задоволення скарги заперечувала. Зазначила, що вона діяла відповідно до Закону України «Про виконавче провадження, а боржником ОСОБА_1 не надано рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду. Крім того, виконавчий документ №1/265/112/14 від 12.06.2014 року не передбачає періодичних платежів. Просила у задоволенні скарги відмовити.

Суд, заслухавши пояснення заявниці та державного виконавця, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області перебуває виконавчий лист №1/265/112/14 від 12.06.20014 року, яки було видано Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 874,78 грн., 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 10874,78 грн.

В рамках примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, 23.06.2014 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження.

01.07.2014 року державним виконавцем на підставі ст.28 Законом України «Про виконавче провадження» було виненсено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та в подальшому вчиненні дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно заявниці.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначають Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частина 1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 рішення суду щодо виплати ОСОБА_3 суми шкоди в розмірі 10874,78 грн., як на час арешту її майна, так і на час розгляду скарги, у повному обсязі не виконала. Виплати здійснює періодично, за наявності грошових коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна заявниці на даний час відсутні.

Крім того, заявницею не зазначено та не надано доказів того, в чому саме, дії державного виконавця не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» під час примусового виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 387 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_1 дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_2 відмовити.

2. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі неприсутності сторін під час проголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.В. Щербіна