АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8713/15 Справа № 185/4635/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Головін В. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант - Авто", третя особа - ОСОБА_9, про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок вчинення злочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивачі звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20 листопада 2013 року з вини водія ОСОБА_9, який керував автобусом, загинув їх син ОСОБА_10 Автобус належить особі-підприємцю ОСОБА_6, з яким водій ОСОБА_9 знаходився в трудових відношеннях. Цивільно-правова відповідальність за шкоду завдану під час керуванням автобусом була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Гарант-Авто". У зв'язку з загибеллю сина, почивачам завдано значної моральної шкоди, тому вони просили суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" по 7308,00 грн. кожному, з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 по 400000,0 грн. кожному; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_11, ОСОБА_12 задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі по 200000,00 грн. кожному; стягнуто з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_12 страхове відшкодування моральної шкоди в сумі по 7308,00 грн. кожному. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 3654,00 грн.; стягнуто з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_13 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення з нього моральної шкоди, з ухваленням у скасованій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову, пред»явленого до нього, ОСОБА_6, у повному обсязі.

З даним рішенням також не погодились позивачі, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповне з'ясування обставин справи, просять змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити їхні позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, пред»явлені до відповідача ОСОБА_6, у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивачів та необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачі є батьками ОСОБА_10 (а.с.71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 загинув внаслідок наїзду на нього автобуса марки "Кароса 735" з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 року, якій залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.12.2014 року, водій ОСОБА_9 визнаний винним за ч.2 ст.286 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть ОСОБА_10 ОСОБА_9 призначено відповідне покарання. У вказаному вироку зазначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. (а.с. 62 - 64, 110-112 у т. 2 кримінального провадження №1-кп/185/311/14 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що оглянуте у судовому засіданні судом апеляційної інстанції).

Цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу - автобуса марки "Кароса 735" з реєстраційним номером НОМЕР_1 - була застрахована власником автобуса в Публічному акціонерному товаристві "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", поліс №АС/5336575 (а.с.28, 30 у т. 1 вищевказаного кримінального провадження).

Власником автобуса марки "Кароса 735" з реєстраційним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_13 (а.с.25 у т. 1 кримінального провадження).

Крім того, судом обгрунтовано встановлено, що водій ОСОБА_9 під час скоєння злочину знаходився в трудових правовідносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13, що стверджується копією трудового договору від 01.08.2013 року, графіком руху транспортних засобів (а.с. 32, 33 - 34 у т.2 кримінального провадження №1-кп/185/311/14).

Місцевим судом правильно встановлено, що, у зв'язку зі смертю сина, позивачам завдано моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, роз»яснено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

У пункті 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз»яснено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з відповідними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з викладеного, зважаючи на наявність обвинувального вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 року, що набрав законної сили,колегія дійшла висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні смерті ОСОБА_10; батьками померлого позов про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_9 у даному цивільному провадженні не заявлений.

Враховуючи, що смерть ОСОБА_10 була заподіяна ОСОБА_9 у зв»язку з виконанням трудових обов»язків за трудовим договором з ОСОБА_13 та з використанням транспортного засобу, власником якого є ОСОБА_13, - колегія дійшла висновку, що ОСОБА_13 є належним відповідачем за позовом батьків загиблого про стягнення моральної шкоди.

При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь кожного з позивачів, колегія приймає до уваги характер, ступінь, тривалість душевних, психологічних страждань кожного із позивачів, які понесли непоправну втрату, що пов»язана із загибеллю сина.

Колегія зауважує, що відповідачу ОСОБА_6 звинувачення у смерті ОСОБА_10 не висувалось; до участі у кримінальному провадженні №1-кп/185/311/14 за обвинуваченням ОСОБА_9 ОСОБА_13 був притягнутий у якості свідка, що стверджується вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.09.2014 року та матеріалами відповідного кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_13 одружений (а.с. 130), працездатний, займається підприємницькою діяльністю; за три квартали 2015 року отримав загальну суму доходу 131500,0 грн. (у середньому 14611,11 грн. на місяць), що стверджується листом Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 25.11.2015 року, який долучений до матеріалів справи.

Оскаржуваним рішенням на користь кожного із позивачів стягнуто з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" страхове відшкодування моральної шкоди в сумі по 7308,00 грн. кожному.

Виходячи з викладеного, встановивши у повному обсязі фактичні обставини, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; виходячи із засад розумності, виваженості, - колегія дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6, повинен бути зменшений до 40000,0 грн на користь кожного з позивачів.

Доводи ОСОБА_6 про сплату родичам загиблого 10000,0 грн. на поховання не спростовують викладених вище висновків апеляційного суду щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього на користь кожного із позивачів.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, зменшенню до 487 грн. 20 коп. підлягає розмір стягнутого з ОСОБА_6 на користь держави судового збору.

Колегія звертає увагу, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року в частині стягнення страхового відшкодування моральної шкоди з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачів задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 повинна бути задоволена частково, а оскаржуване судове рішення підлягає частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегіясуддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі по 200000,0 (двісті тисяч) грн. кожному - змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь ОСОБА_7 до 40000,0 (сорок тисяч) грн. та на користь ОСОБА_8 до 40000,0 (сорок тисяч) грн.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_6 судового збору на користь держави в сумі 3654,0 грн. - змінити, зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_6 судового збору на користь держави до 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді