У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 12 березня 2008 року між ним та ОСОБА_8 укладений кредитний договір № K2XRF804910069, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9 558 грн зі сплатою 5,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 12 березня 2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, спадкоємцем за законом після смерті останнього є його мати - ОСОБА_6, яка прийняла спадщину.

На день смерті заборгованість ОСОБА_8 за кредитним договором склала 69 307 грн 16 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 9 558 грн; заборгованість за відсотками - 503 грн 59 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 4 817 грн 19 коп.; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 50 651 грн 85 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 3 276 грн 53 коп., яку банк просив стягнути з ОСОБА_6

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області

від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № K2XRF804910069 у розмірі 28 213 грн 31 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 9 558 грн, заборгованість за відсотками - 503 грн 59 коп., заборгованість за комісією за користуванням кредитом - 4 817 грн 19 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 9 558 грн, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 3 276 грн 53 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Задовольняючи позов частково, суди керувалися тим, що сторонами у договорі погоджений строк позовної давності у п'ять років.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2008 року ОСОБА_8 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, на підставі якої він отримав кредит у розмірі 9 558 грн на придбання товару строком до 12 березня 2010 року зі сплатою 0,42 % на місяць (а. с. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, спадкоємцем за законом після смерті останнього є його мати - ОСОБА_6, яка прийняла спадщину.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим банком, заборгованість ОСОБА_8 за кредитним договором станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 склала 69 307 грн 16 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 9 558 грн; заборгованість за відсотками - 503 грн 59 коп.; заборгованість за комісією за користування кредитом - 4 817 грн 19 коп.; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 50 651 грн 85 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 3 276 грн 53 коп. (а. с. 74, 75).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду Умови надання споживчого кредит фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови), які зазначало як невід'ємну частину кредитного договору (а. с. 3, 4).

Згідно з п. 6.6 Умов строк позовної давності за вимогами за кредитом погоджений сторонами у 5 років.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява про застосування строку позовної давності подана представником відповідачки до суду першої інстанції 15 січня 2015 року (а. с. 173).

Суди першої та апеляційної інстанцій, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що банком не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні з ОСОБА_8 кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту у редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі ст. 259 ЦК України, оскільки у наданих банком Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» ) (Стандарт) організаційно-правова форма позивача зазначена як ПАТ КБ «ПриватБанк». Разом з тим акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства лише відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», який набув чинності 29 жовтня 2008 року. Заява від імені ОСОБА_8 складена 12 березня 2008 року, а з довідки вбачається, що платіжна картка також видана 12 березня 2008 року (а. с. 3−14). Підпис ОСОБА_8 на наданих банком Умовах відсутній.

Отже, висновок судів про те, що позовна давність не спливла, оскільки Умовами надання споживчого кредиту в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, було передбачено збільшення строку позовної давності, є помилковим.

При розгляді справи суди не врахували правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14.

На вказані обставини суди уваги не звернули та неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 15 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
О.В. Кадєтова
О.М. Ситнік