У х в а л а

19 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», третя особа - незалежна профспілка працівників порту, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на незаконність її звільнення з посади бухгалтера комбінату громадського харчування державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»), оскільки у відповідача не було правових підстав видавати наказ про її звільнення під час перебування її на лікарняному. Крім того відповідач не звертався до первинної профспілкової організації з поданням про надання згоди на її звільнення, а також не обговорив її переважного права залишення на роботі.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 1 жовтня 2014 року № 494/0-1 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_4 з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>. Поновлено ОСОБА_4 на роботі в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на посаді бухгалтера комбінату громадського харчування. Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 18 вересня 2014 року по 25 грудня 2014 року в розмірі 18 тис. 404 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущеного до негайного виконання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року касаційну скаргу ДП «Іллічівський морський торговельний порт» відхилено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2015 року залишено без змін.

У серпні 2015 року ДП «Іллічівський морський торговельний порт» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 40 КЗпП України, частини третьої статті 252 КЗпП України, статей 14, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2012 року, 20 листопада 2013 року та рішення від 15 липня 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3339/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 27 травня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що звільнення позивачки здійснено з порушенням статей 14, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 23 травня 2012 року касаційний суд передаючи справу на новий апеляційний розгляд виходив з того, що судом при вирішення трудового спору не були враховані положення частини третьої статті 40 КЗпП України, частини третьої статті 252 КЗпП України, а також статті 14 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»;

- в ухвалі 20 листопада 2013 року касаційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося із порушенням вимог трудового законодавства, оскільки у матеріалах справи відсутні докази надання попередньої згоди профспілкової організації, членом якої є позивач на його звільнення;

- у рішенні від 15 липня 2015 року касаційний суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про переведення на неповний робочий час, виходив з недоведеності вимог та відсутності доказів щодо порушення трудових прав позивача.

Таким чином, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», третя особа - незалежна профспілка працівників порту, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за заявою державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
В.І. Гуменюк
Ю.Л. Сенін