АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/693/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2212/15Головуючий у 1-й інстанції Сегет Я. С. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 4 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі та гідності,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 4 червня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі та гідності відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обстави справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення її позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Як встановлено судом, 3 березня 2015 року в Лохвицькій районній газеті «Зоря» в рубриці «Наше місто», яка є сторінкою Лохвицької міської ради №25 та на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі інтернет була опублікована стаття заступника міського голови ОСОБА_3 «Генплан & голос сумління».

В зазначеній статті, на думку позивача, були наведені матеріали, які є неправдивими, та такими, що принижують її честь та гідність, саме : «Тимчасовий пивний намет, дозвіл на встановлення якого був наданий ОСОБА_4, незабаром переріс у тимчасову споруду торгово-офісного центру площею 230 м2 та приєднану до нього споруду ПП «Лукулл» для торгівлі мясоковбасними виробами площею 100м2. На подив і на жаль, і цього виявилося замало. І сімейство наших земляків пішло ще крутіше. Судовими скаргами, тиском та домаганнями виготовлений проект землеустрою на 665м2, що посвідчує ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку в центрі міста для будівництва і обслуговування ж/будинку, господарських будівель та споруд, не інакше як для утримання сільськогосподарських тварин! В разі, якщо депутати міської ради приймуть рішення про затвердження цієї документації, матимемо приватизовану ділянку, яка перекриє аварійний підїзд до КНС, повністю закриє заплаву річки Сулиця та створить реальну загрозу затоплення паводковими та атмосферними водами центральної частини міста Лохвиця. Під цією ділянкою проходить і силовий електричний кабель на 1000В, від якого повність залежить електропостачання будинку №1-б по вулиці Леніна».

В іншому номері газети «Зоря» від 27 березня 2015 року було надруковано статтю представника ОСОБА_2 ОСОБА_4, який висловив власну точку зору з приводу викладених в зазначеній статті обставин , заперечуючи останні.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку, що вислови, викладені в статті, є оціночними судженнями заступника міського голови, за які ніхто не може бути притягнутий до відповідальності відповідно до норм ст. 30 ЗУ «Про інформацію».

З вказаним висновком погоджується колегія суддів.

Відповідно до статей 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 28, 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканності своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації в судовому порядку.

Разом з тим, згідно ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 грудня 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За змістом ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судові практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Викладена в статті заступника Лохвицького міського голови інформація не містить наклепів, а стосується обставин забудови центра міста, яким автор надав свої оціночні судження, висловивши при цьому своє бачення неодноразових судових процесів між відповідачем та Лохвицькою міською радою з приводу оформлення нею права на земельну ділянку.

Вірно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені вимоги не свідчать про необхідність здійснення судового захисту в розумінні ст. 277 ЦК, внаслідок висловлення автором статті власних оціночних суджень.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Фактично твердження апелянта зводяться до заперечення висловів автора в частині його припущень, що можливо буде, в разі приватизації відповідачем земельної ділянки. Зокрема, апелянтом заперечується можливість перекриття заплати річки Сулиця, з приводу чого надано топографічні карти міста Лохвиця.

Між тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в ній обставин, які б свідчили про наявність підстав, з якими процесуальне законодавство повязує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 314, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 4 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді:

З оригіналом згідно