У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перша Черкаська державна нотаріальна контора, про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перша Черкаська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Інших родичів у нього не було. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчено 24 березня 2008 року в Першій Черкаській державній нотаріальній конторі, згідно з яким заповів належний йому на праві власності будинок сусідці - ОСОБА_4 На час складення заповіту ОСОБА_5 виповнилося 80 років і на той час стан його здоров'я різко погіршився.

Позивач вважає, що в період посвідчення оскаржуваного заповіту на користь ОСОБА_4 заповідач був хворий, тому, на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними), просила задовольнити позов шляхом визнання вказаного вище заповіту недійсним.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано заповіт, укладений ОСОБА_5 24 березня 2008 року та посвідчений Першою Черкаською нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі № 4-244 - недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 18 червня 2014 року рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 вересня 2014 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка по справі є рідною сестрою ОСОБА_5

24 березня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів ОСОБА_4 свій будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Заповіт посвідчено 24 березня 2008 року в Першій Черкаській державній нотаріальній конторі.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки в останні роки в нього почала розвиватись психічна хвороба, а також через свій похилий вік.

Вирішуючи даний спір, судами було встановлено, що згідно листа від 05 лютого 2009 року Перша Черкаська державна нотаріальна контора повідомляє, що при посвідченні заповіту від імені ОСОБА_5 у нотаріуса не виникло сумнівів у його дієздатності.

Заповідач адекватно реагував на запитання, мав намір та бажав скласти заповіт, при цьому чітко зазначав ім'я особи на користь якої бажає скласти заповіт - ОСОБА_4, у результаті чого прослідковувалась його чітка воля. Скласти заповіт на інших осіб він не бажав.

ОСОБА_5 чітко пам'ятав число, місяць і рік свого народження та місце народження. Крім того. ОСОБА_5 сам здійснив виклик нотаріуса для посвідчення заповіту на дому, про що свідчить його підпис у журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем.

Також, заповідачу було роз'яснено зміст ст. 1241 ЦК України (право на обов'язкову частку у спадщині спадкоємців за законом першої черги), ст. 1254 ЦК України (право на скасування заповіту), ст. 1307 ЦК України (про нікчемність заповіту стосовно майна, яке є об'єктом спадкового договору).

До того ж, ОСОБА_5 ознайомився зі змістом заповіту, вказав в тексті заповіту, що заповіт записаний з його слів та прочитаний ним вголос, був з ним згідний, власноручно підписав його та розписався в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій про отримання заповіту.

Крім того, по справі була проведена амбулаторна посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до акту проведеної амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 лютого 2009 року на момент вчинення заповіту ОСОБА_5 перебував у стані, який позбавляв його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, при цьому, у вказаному акті зазначено, що висновок ґрунтувався на показах свідків, поясненнях нотаріуса та дослідженій медичній документації.

Із змісту вказаного висновку вбачається, що ним бралися до уваги лише ті покази свідків, які ставили під сумнів дієздатність ОСОБА_5, а інші покази свідків, які свідчили про нормальний його психічний стан, до уваги не бралися та про причину їх неврахування у висновку не вказано.

15 квітня 2009 року прокурором Соснівського району м. Черкаси було порушено кримінальну справу за фактом підроблення працівниками Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_5, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Прокурор Соснівського району м. Черкаси при розгляді матеріалів перевірки за фактом підробки амбулаторної картки хворого ОСОБА_5 встановив, що 14 лютого 2008 року працівники Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру, умисно, в порушення вимог ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» за відсутності особи, огляд якої проводився, без обстеження хворого, внесли до амбулаторної картки ОСОБА_5, неправдиві відомості про стан його здоров'я, вказавши, що у ОСОБА_5 встановлено діагноз «судомна деменція з параноїдальними включеннями», в подальшому дані відомості використані при проведенні посмертної амбулаторної психіатричної експертизи ОСОБА_5 під час розгляду Соснівським районним судом позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту.

Відповідно до положень ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Положення вказаної норми закону поширюється на правочини, вчинені особою, за обставин, які свідчать про тимчасову наявність у неї такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та її волевиявлення.

Згідно положень ст. 203 ЦК України однією з умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, при цьому ч. 1 ст. 225 ЦК України визначено умови фактичного стану, які не дозволяють фізичній особі адекватно виразити свою волю щодо вчинюваного правочину.

Для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і недійсним суду необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати своїми діями.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, при цьому висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Чинним законодавством передбачено, що висновок експерта не має наперед встановленого значення, йому не надається перевага перед іншими доказами і, як всі інші докази, він оцінюється суддею за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано фактичні обставини справи та обґрунтовано, на підставі наявних у справі доказів, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні визнано медичну карту ОСОБА_5, на підставі якої була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза, неналежним доказом, у зв'язку з чим правильно відмовлено в позові, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог - перебування ОСОБА_5 в момент підписання заповіту у стані, який позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виконав вимоги ст. 303 ЦПК України та прийшов до правильного висновку щодо законності та обґрунтованості рішення місцевого суду.

При цьому апеляційним судом було зазначено, що під час апеляційного розгляду сторони не надали жодного нового медичного документу, який би свідчив про стан психічного здоров'я ОСОБА_5 та не заявили клопотань про призначення повторної чи додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук