АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6574/15 Справа № 201/6843/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору поруки припиненим, мотивуючи тим, що 15 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №K2HCGK00260467, за умовами якого банк надав останній кредит на період з 15 травня 2007 року по 13 травня 2033 року, у вигляді невідновлюваної кредитної лінії, в розмірі 193.940 доларів США.

Зазначала, що з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 15 травня 2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №K2HCGK00260467/01, за яким вона відповідає перед банком по кредитному договору солідарно, в тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_3

Вказувала на те, що 24 лютого 2012 року між банком та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 15 травня 2007 року №K2HCGK00260467, якою внесені зміни до кредитного договору.

Посилаючись на те, що цією додатковою угодою кредитний договір від 15 травня 2007 року доповнено умовами, які фактично збільшують розмір її відповідальності, що протирічіть вимогам чинного законодавства, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати договір поруки №K2HCGK00260467/01 від 15 травня 2007 року припиненим.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.ст.525,526,530,629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №K2HCGK00260467, на умовах якого банк надав останній кредит на період з 15 травня 2007 року по 13 травня 2033 року у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 193.940 доларів США на придбання нерухомості, в тому числі 43.940 доларів США на сплату страхових платежів, з оплатою за користування кредитом 0,9% в місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,31% від суми виданого кредиту щомісячно та 0,5% від суми кредиту в момент отримання кредиту.

На погашення кредиту позичальник щомісячно повинен сплачувати банку грошові кошти в розмірі 1.919 доларів США 22 центи.

Сторонами кредитного договору було визначено, що при порушенні зобовязань по погашенню кредиту позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 2,47% в місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості (а.с.813).

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За правилами ст.ст.546, 575 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобовязань по вказаному кредитному договору 15 травня 2007 року між банком та позивачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №K2HCGK00260467/01, за умовами якого остання відповідає перед банком по кредитному договору солідарно, в тому ж розмірі, що і боржник (а.с.6,7).

Пунктом 12 договору поруки визначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки при згоді сторін, у письмовому виді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

24 лютого 2012 року між банком та позичальником ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 15 травня 2007 року №K2HCGK00260467 (а.с.14-15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що додатковою угодою до кредитного договору збільшено саму суму кредитної лінії та здійснено реструктуризацію суми заборгованості за кредитним договором, що не є збільшенням обсягу відповідальності позивача.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники,якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Частинами 1,2 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У п.22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2012 року між банком та позичальником ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 15 травня 2007 року №K2HCGK00260467.

Додатковою угодою внесені зміни до кредитного договору, а саме, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 10.711 доларів США 27 центів пені, а також передбачено сплату штрафу у розмірі 10.711 доларів США 27 центів у разі порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених у графіку погашення кредиту понад 31 день.

Пункт 7.1. кредитного договору викладено в іншій редакції: кредитор видає позичальнику кредит на період з 15 травня 2007 року по 13 травня 2033 року включно у вигляді невідновлюваної кредитної лінії в розмірі 231.582 доларів США 46 центів на наступні цілі: придбання нерухомості, в тому числі 81.582 доларів США 46 центів на сплату страхових платежів, з оплатою за користування кредитом 1,07% в місяць на суму залишку заборгованості, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі суми 0,31% від суми виданого кредиту щомісячно.

Щомісячно в період оплати позичальник повинен сплачувати кредитору грошові кошти в розмірі 2.080 доларів США 58 центів, котра складається із заборгованості по кредиту, процентам і винагороди.

Тобто фактично відбулося збільшення обсягу розміру кредитних зобовязань, збільшено розмір суми кредиту та щомісячні платежі.

Будь-яких доказів того, що поручитель ОСОБА_2 надавала згоду на такі зміни, в матеріалах справи відсутні, договором поруки такі умови сторонами не узгоджені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і суперечать нормам цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 365 грн.40 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3, про визнання договору поруки припиненим задовольнити.

Визнати договір поруки №K2HCGK00260467/01 від 15 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», припиненим.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 365 грн.40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_4