АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3804/15 Справа № 677/688/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Ремеза В.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № HMAWG100007420 відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 16000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки б/н від 24 травня 2007 року. В подальшому, ПАТ КБ «Приватбанк» збільшило розмір процентної ставки за кредитним договором з 12% річних до 14,04% річних. Вважаючи, що таке підвищення відсоткової ставки є суттєвим збільшенням обсягу її відповідальності, а також, що шестимісячний строк на пред'явлення вимог до поручителів закінчився, ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати договір поруки б/н від 24 травня 2007 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк», припиненим (а.с. 2, 17, 71-72).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 88-93).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог (а.с. 99-100).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення процентної ставки за кредитним договором не потребувало додаткового укладення між поручителем та банком угод щодо внесення змін, крім того, строк виконання основного зобов'язання, встановлений кредитним договором, не настав, а тому відсутні підставі вважати припиненими договори поруки у розумінні частин 1 та 4 ст. 559 ЦК України.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2007 року між відповідачами було укладено кредитний договір № HMAWG100007420, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 16000 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі у строки й об'ємі, установлені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 24 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, в тому числі зі сплатою 12% річних (а.с.3).

Також у п.13 договору поруки сторони узгодили, що внесення змін і доповнень до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно матеріалів справи ПАТ КБ «Приватбанк» збільшило розмір процентної ставки за кредитним договором № HMAWG100007420 від 24 травня 2007 року до 14,04 % річних (а.с. 7 зворот, 9).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 була повідомлена про підвищення розміру процентної ставки з 12% річних до 14,04 % річних та надала згоду на такі зміни.

Доказів стосовно узгодження таких дій з ОСОБА_2 банком суду надано не було.

Умови договору поруки також не передбачають збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і суперечать нормам цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року - скасувати.

Визнати припиненим договір поруки від 24 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: