АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6475/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1946/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 48 (I) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Горбачевська І.П.

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл. Під час розгляду справи позовні вимоги уточнила та в обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та на сьогоднішній момент вона з дітьми мешкає у найманому житлі. За час спільного подружнього життя на ім'я відповідача за спільні кошти, відповідно до договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі № 1544 від 29.08.2009 року була придбана двокімнатна квартира розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тимірязєва, 2/36. Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2013 року шлюб з відповідачем було розірвано. Вважає, що оскільки на момент придбання спірної квартири вони з відповідачем перебували у шлюбі, вели спільне господарство, дане майно є таким, що відповідно до ст. 74 СК України, вважається їх спільним сумісним майном та підлягає поділу.

Просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру, загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тімірязєва, 2/36 та розподілити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, а також стягнути судові витрати: судовий збір в розмірі 1976 грн. та вартість експертного дослідження в сумі 500 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу суду від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл задоволений частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 двокімнатну квартиру, загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 1/2 частині кожному квартири 36, загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. в будинку 2 по вул. Тімірязєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири 36, загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею29,5 кв.м, будинку 2 по вул.. Тімірязєва в м. Кривому Розі Дніпропетровської області;

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 660,75 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Вважає, що суд не врахував той факт, що спірну квартиру він придбав за власні кошти, продавши належне йому та придбане до шлюбу судно та зайнявши за договором позики у свого батька грошові кошти, а тому квартира не є особистою власністю подружжя, незважаючи на те, що була придбана під час шлюбу з позивачем. На його думку, суд не взяв до уваги факт саме продажу ним особистого майна: судна «Казанка-2» за 4000 доларів США та факт того, що саме на придбання спірної квартири він позичив у батька 3000 доларів США, оскільки, іншої квартири, крім даної, у власності не має.

В запереченнях на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_2В просить відмовити ОСОБА_4 в задоволенні апеляційної скарги у звязку з безпідставністю та необґрунтованістю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2007 року Центрально-Міським відділом Криворізького МУЮ Дніпропетровської області між позивачем ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Парнета) О.А. та відповідачем ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 853 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9-10).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 29.08.2009 року та ОСОБА_8 про реєстрацію права власності, виданого КП «Криворізьке БТІ», ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12, 13, 92, 101-103).

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07.11.2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с. 15).

Згідно довідки № 39 від 30.10.2014 року довідково-інформаційної служби «НоваКОМ», власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_4, а також в квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_2, син ОСОБА_9 та донька ОСОБА_7 (а.с. 16).

Відповідно до Звіту про оцінку, складену субєктом оціночної діяльності ТОВ «Центр експертного дослідження», ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 становить 197682,00 грн. (а.с. 27-41).

Задовольняючи частково позовні вимоги, визнаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, виділяючи ОСОБА_2 та визнаючи за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та відповідачем не доведено, що він її придбав на особисті кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 725 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних доказів та не доведено те, що спірну квартиру він придбав за особисті кошти, а тому вказане мано не є особистою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належало мале судно «Казанка-2» УХБ-0650-К (а.с. 68-70).

На підтвердження своїх доводів щодо придбання спірної квартири за свої особисті кошти, ОСОБА_10 надав довіреність від 25 травня 2009 року, з якої вбачається, що він уповноважив гр. ОСОБА_8 та гр. ОСОБА_11 розпоряджатися від його імені належним йому судном «Казанка-2» УХБ-0650-К (а.с. 76), а також надав розписку від 25.05.2009 року, в якій зазначено, що ОСОБА_8 за отримане право управління та користування вказаним маломірним судном, сплатив ОСОБА_4 4000 доларів США (а.с. 71). Судом першої інстанції надана достатньо повна оцінка зазначеним доказам.

І колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не може бути підставою для відмови в позові доводи відповідача про те, що 4000 доларів США за спірну квартиру було внесено ним з особистих коштів внаслідок продажу судна «Казанка-2» УХБ-0650-К, оскільки, як вбачається з довіреності від 25.05.2009 року, ОСОБА_4 надав ОСОБА_8 лише право розпорядження вказаним судном, що не позбавило ОСОБА_4 право власності на судно, а розписка від 25.05.2009 року, на думку колегії, не може вважатися підтвердженням факту продажу судна, оскільки ОСОБА_8 передав відповідачу гроші лише за право управління та користування судном.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримав суму 4000 доларів США за продаж малого судна «Казанка-2» УХБ-0650-К та вказані гроші є його особистими та внесеними за купівлю спірної квартири.

Також колегія вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 позичив у свого батька 3000 доларів США для купівлі спірної квартири, на підтвердження чого надав суду розписку та погоджується із зазначенням суду першої інстанції про те, що у вказаній розписці відсутня дата отримання грошових коштів.

На думку колегії, суд дійшов вірного висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки розписка ОСОБА_8 про передачу відповідачу грошових коштів в сумі 4000 доларів США є по суті договором оренди, а не договором купівлі-продажу, а отримані ОСОБА_4 кошти, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. А, також суд обґрунтовано зазначив, що розписка про отримання відповідачем від батька 3000 доларів США є по суті договором позики, укладеним ОСОБА_4 в інтересах сімї, а тому, згідно ч. 3 ст. 61 СК України, гроші чи інше майно, одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а іншого відповідачем не доведено.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_12