У х в а л а

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ВіЕйБі Банк) про повернення вкладу та нарахованих відсотків, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліїни на рішення апеляційного суду Волинської області від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суд із указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 28 серпня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») укладено договір банківського вкладу на строк тринадцять місяців до 29 вересня 2014 року зі сплатою банком 21,5 % річних. На виконання умов договору вона внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 400 000 грн. У вказаний в договорі строк, незважаючи на її письмові заяви, відповідач їй кошти не повернув та не сплатив відсотки за останній місяць дії даного договору банківського вкладу.

Вважаючи свої права, як вкладника банку, порушеними, ОСОБА_1 просила суд стягнути із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу в сумі 400 000 грн та 6 497 грн 26 коп. відсотків.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено, стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_1 406 497 грн 26 коп. за договором банківського вкладу та 5 000 грн за правову допомогу адвоката. Стягнуто з банка в дохід держави судовий збір у сумі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 червня 2015 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року змінено, стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 73 523 грн 88 коп. банківського вкладу та 1 000 грн витратна правову допомогу, в дохід держави стягнуто 753 грн 24 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 28 серпня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 укладений договір банківського вкладу № 640102/2013, відповідно до умов відповідач прийняв у позивача 400 000 грн строком на 13 місяців по 28 вересня 2013 року під 21,5 % річних (а. с. 3, 6).

У цей же день між ОСОБА_1 та банком укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» предметом якого було відкриття на ім'я вкладника іменного вкладного рахунку на умовах вкладу на вимогу в національній валюті з нарахуванням процентів на вклад на вимогу за ставкою 0,1 % річних (а. с. 24).

28 серпня 2014 року, як це передбачено умовами договору банківського вкладу «Англійський «Перший», ОСОБА_1 зверталась з письмовою заявою до відповідача про повернення їй 29 вересня 2014 року залучених на вклад коштів у розмірі 400 000 грн (а. с. 4), однак грошові кошти їй повернуті не були, а роз'яснено порядок отримання грошей вкладником щоденно в обмеженому розмірі з відкритого на її ім'я іменного вкладного рахунку за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» (а. с. 5, 24).

24 листопада 2014 року виконавчого дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 128 про призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», а 17 лютого 2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 20 березня 2015 року (а. с. 37-38, 53-54).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20 березня 2015 року прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації даного банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (а. с. 61).

За період з 29 вересня 2014 року по 09 лютого 2015 року ОСОБА_1 через касу відділення банку відповідача з вкладного рахунку за вкладом на вимогу «Для виплат», куди були перераховані депозитні кошти в сумі 406 497 грн 26 коп., неодноразово отримувались готівкові кошти і їх залишок на рахунку станом на 03 квітня 2015 року становив 73 523 грн 88 коп. (а. с. 14, 63-70).

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Вирішуючи спір, з урахуванням вказаних вимог закону та умов договору банківського вкладу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог, оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» не виконало умови договору та не здійснило повернення належних ОСОБА_1 грошових коштів, що знаходяться на рахунку у відповідача, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутих коштів, апеляційний суд виходив із встановлених обставин про те, що строк дії договору банківського вкладу закінчився до призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», у період із 29 вересня 2014 року до 09 лютого 2015 року вкладником із вкладного рахунку за вкладом на вимогу «Для виплат» отримувались готівкові кошти і їх залишок станом на 03 квітня 2015 року становить 73 523 грн 88 коп., тому вказана сума підлягає стягненню з банку.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи заявника щодо незастосування до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати фондом відшкодування за вкладами, є безпідставними, оскільки вказаний закон ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 06 лютого 2015 року під час дії тимчасової адміністрації отримала гарантовану Фондом суму у розмірі 200 000 грн, а вимоги на залишок коштів у розмірі 73 523 грн 88 коп. вважаються погашеними відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є необґрунтованими, оскільки рішення апеляційного суду про стягнення коштів підлягатиме виконанню у порядку виплати коштів за договором банківського вкладу, визначеного ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Доводи касаційної скарги щодо помилковості стягнення судом апеляційної інстанції з банку в дохід держави судового збору, оскільки уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнена від сплати судового збору, колегією суддів не приймаються, оскільки вимоги пред'явленні до банку, і такий стягнутий з останнього, і за змістом п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції на час ухвалення рішення суду апеляційної інстанції, від сплати судового збору звільнялася уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук