№ 243/9421/15-ц
Справа № 2/243/4957/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Лаптєва М.В.

при секретарі - Мороз К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27 серпня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 011078, згідно якого предметом лізингу є автомобіль марки Богдан 2110.

Відповідно до умов даного договору відповідач зобов'язувався придбати (п. 1.1, 1.3) автомобіль Богдан 2110 та передати мені в користування (п. 4.1) протягом строку який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати мною авансового платежу в розмірі 50 % від вартості предмету лізінгу,.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмета лізингу та розмір авансового платежу вказані в додатку № 1 до договору.

Відповідно до додатку № 1 до договору фінансового лізінгу, вартість предмета лізингу складає 74250,00 грн, авансовий платіж 37125,00 грн..

Позивіачем був сплачений авансовий платіж в розмірі: 37130,00 грн., а саме: 28.08.2014 року в розмірі 14850.00 грн.; 14.10.2014 р. в розмірі 3000,00 грн.; 18.11.2014 р. в розмірі 4000,00 грн.; 02.12.2014 р. в розмірі 5280,00 грн.; 19.12.2014 р. в розмірі 10000,00 грн.

Вважає що повністю виконав свої зобов'язання із сплати авансового внеску в розмірі 50 % вартості автомобіля - предмету лізінгу, а тому відповідач, повинен був на протязі 120 робочих днів, тобто не пізніше 12 червня 2015 р. пердати йому в користування автомобіль Богдан 2110.

Однак відповідач не виклонав своїх зобов'язань в наслідок чого позивач змушений звертатися до суду з дійсним позовом та просить суд зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» передати йому в користування автомобіль марки Богдан 2110.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, навів доводи аналогічні викладені у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив, про що подав до суду письмові заперечення, де зазначив що позивачем не в повному обсязі виконано умови договору лізінгу, не сплачено повністю авансовий платіж у зв'язку з чим предмет лізінгу не може бути переданий позивачу.

Дослідивши матеріали справи, суд у позові відмовляє, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між Позивачем та Відповідачем 27 серпня 2014 року було укладено Договір фінансового лізингу № 011078 .

Згідно ч.1 ст. 638 ЦКУ, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підтвердженням відповідності Договору лізингу даній нормі законодавства, є особистий підпис позивача на кожній сторінці, що також свідчить про повну згоду зі всіма умовами.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а ч. 2 цієї статті закону передбачає, що лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до пп. а) п. 8.2.1 Договору лізингу, Перший лізинговий платіж входить до складу Лізингових платежів, та складається з Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, Авансового платежу та Комісійної винагороди Лізингодавця за передачу предмета Лізінгу.

Так позивач посилається на те, що він сплатив всі необхідні платежі, визначені Договором лізингу, а Відповідач не передав йому предмет лізингу.

Однак суд не може погодитися з цими твердженням позивача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1 Договору лізингу Лізингодавець передає Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 (сто двадцять) робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій (Лізингодавця) поточний рахунок. Але, також обов'язковою умовою передачі предмету лізингу Лізингоодержувачу, є сплата ним Комісії за Передачу Предмета Лізингу. Крім того цей пункт Договору містить посилання, що передання Предмету Лізингу відбувається у відповідності з п. 1.7.

Згідно з п. 1.7. Договору, Предмет Договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу (50% від вартості Предмета Лізингу), Комісії за організацію та оформлення даного Договору (10% від вартості Предмету Лізингу) та Комісії за Передачу Предмета Лізингу (3% від вартості Предмета Лізингу).

Відповідно до п. 8.1. Договору, складові Лізингових Платежів, їх суми та Дати Платежів, визначені в Графіку Лізингових Платежів у Додатках №1 та №2 до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

Як виходить зі змісту п. 8.2 Договору, до складу Лізингових платежів також входить Перший лізинговий платіж.

Згідно пп. 8.2.1. Договору лізингу, Перший Лізинговий Платіж складається із:

а) Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як:

Комісія за організацію, яка визначена у Додатку №1 до даного Договору.

б) Авансу Ціни Предмета Лізингу, який розраховується як:

Авансовий платіж, який визначений у Додатку №1 до даного Договору.

в) Комісійної винагороди Лізингодавця за передачу Предмета Лізингу, як платіж, що покриває витрати Лізингодавця пов'язані з організацією передачі Предмета Лізингу на користь Лізингоотримувача. Розмір Комісійної винагороди Лізингодавця за передачу Предмета Лізинга визначений в Додатку № 1 до даного Договору.

Отже, відповідно до умов Договору та Додатку 1 до Договору лізингу, вартість предмета лізингу становить 74 250,00 грн., з яких Позивач сплатив 50% вартості предмету лізингу в сумі 37 125,00 грн. що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 13-14)

Матеріалами справи також встановлено, що позивач сплатив 10% вартості Предмета Лізингу в сумі 7 425,00 грн. (Комісія за організацію), що підтверджується платіжним дорученням № 17VL42419 від 27.08.2014 року

Однак належних доказів щодо сплати 3% від вартості Предмета Лізингу в сумі 2 227,50 грн. (Комісія за Передачу ПредметаЛізингу) позивачем суду надано не було.

Таким чином суд приходить до переконання, що позивач оплатив Перший лізинговий платіж лише частково, а як наслідок, не виконав умови передачі Лізингоодержувачу предмету лізингу, передбачені п. 1.7 Договору лізингу та Додатком 1.

Як визначено в пп. 3.2.1. погодженого сторонами Договору, Лізингоодержувач зобов'язаний до отримання Предмету Лізингу сплатити передбачений Договором Перший Лізинговий Платіж, що передбачений також Додатком № 1 до Договору.

Таким чином, Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу, а оскільки ОСОБА_1 не в повній мірі виконав умови Договору лізингу то підстави передачи предмету лізінгу не настали.

Договором фінансового лізингу чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Наведена правова позиція також висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалах від від 25 лютого 2015 року в справі № 6-408ск14.

З врахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 227, 236, 799, 806 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст.ст. 1, 4 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10,58,60,88, 209, 213-215, 224-228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ТОВ «Лізінгова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду М.В. Лаптєв