Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Остич Л.В.

за участю представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності виступає ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 Дьердя Шандоровича, ОСОБА_7 про вселення до квартири та усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності виступає ОСОБА_4, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою до відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення до квартири АДРЕСА_1 та усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності квартира за адресою м.Ужгород, вул.Одеська, 17/22, на праві спільної часткової власності належить йому ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, частки яких у майні є рівними.

У вказаній квартирі фактично проживала його покійна мама ОСОБА_8 та його сестра відповідачка по справі ОСОБА_1 Він є зареєстрований у вказаній квартирі і за час життя матері між ним і сестрою ніколи не було жодного конфлікту щодо квартири, вони знали, що квартира залишиться їм обом. Однак після смерті матері між ним та ОСОБА_1 почались різні непорозуміння.

На даний час, у звязку з постійним агресивними та не приязними діями відповідачів по відношенню до нього він змушений проживати у знайомих, чи/або друзів. До літа 2012 року він проживав і належним чином користувався своєю власністю, однак через непорозуміння відповідачі не допускають його у квартиру, уникають будь-яких переговорів, двері не відчиняють, та без його згоди здали квартиру в оренду. Надати йому ключі від квартири відмовляються. Відповідачі не тільки не погоджуються на те, щоб він проживав у будь-якій із кімнат зазначеної квартири, а також демонструють явну неповагу до старої людини, ігнорують прості елементарні потреби, та своїми умисними фізичними діями фактично виштовхали його на вулицю, чим позбавили можливості проживати у зазначеній квартирі, співвласником якої він являється.

Про те, що квартира у 2003 році була приватизована не тільки на трьох осіб (маму ОСОБА_8, сестру - ОСОБА_1 та нього ОСОБА_3І.), які насправді і проживали у квартирі, і йому було визначено не 1/3 частини, на яку він має право, а лише на 1/6, він дізнався лише тоді, коли його представник отримав відповідь на відповідний запит. Однак незважаючи на це, він має право проживати у цій квартирі, оскільки іншого житла не має.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 та його представник не зявились, але представник подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та невмотивованими, а наведені у заяві обставини такими, що не відповідають дійсності.

Відповідач ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявились повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи позивачу - ОСОБА_3, відповідачам - ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, а також ОСОБА_8 (померла) на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою м.Ужгород, вул.Одеська, 17/22, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №61 від 02.04.2003 року.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням.

Статтею першою Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таке ж право власника квартири, закріплено і в ст.383 ЦК України, згідно якої власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що після смерті матері позивача та відповідачки ОСОБА_1, між останніми виник конфлікт щодо користування квартирою №22 в будинку №17 по вул.Одеській в м.Ужгород. Позивач ОСОБА_3 будучи співвласником даної квартирі, не може в повному обсязі користуватись своєю власність, зокрема проживати у квартирі, оскільки відповідачі перешкоджають йому у цьому.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що ніяких перешкод з боку відповідачів відносно ОСОБА_3 ніколи не чинилось та не чинитися. Представник зазначила, що квартира за адресою м.Ужгород, вул.Одеська, 17/22, є дуже малою по площі, складається з 2 кімнат, має лише одну ванну та кухню. На даний час у квартирі проживає ОСОБА_1, її син ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_7 та їх двоє малолітніх дітей, а тому можливості спільного використання у квартирі з позивачем не має.

З досліджених судом матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 подали до суду позовну заяву про припинення права на частку у спільної власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2, що спростовує твердження представника відповідачки, що відповідачами не чиняться перешкоди ОСОБА_3 у проживання у квартирі.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на те, що ОСОБА_3 має у власності інше нерухоме майно, придатне для проживання, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про вселення його до квартири АДРЕСА_1 та зобовязання останніх не чинити йому перешкоди у користуванні своєю часткою у вказаній квартирі підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5 ,14, 60, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3, в інтересах якого на підставі довіреності виступає ОСОБА_4, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

Зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 Дьердя Шандоровича, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належної йому частки у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 Дьердя Шандоровича, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 сплачений ним судовий збір у розмірі 243,60 грн., тобто 60,90 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Микуляк П.П.