Справа № 450/3134/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/3196/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
Категорія справи: 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу цього ж суду від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне майно, а саме: приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область Пустомитівський район смт.Щирець, площа Ринок, буд.26.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область Пустомитівський район смт.Щирець, площа Ринок, буд.26.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область Пустомитівський район смт.Щирець, площа Ринок, буд.26.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року залишено без задоволення.

Вищезгадане заочне рішення та ухвалу в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_5 оскаржив відповідач ОСОБА_4. Вважає рішення та ухвалу незаконними, оскільки при постановленні таких судом проігноровано Закон України "Про всебічність, повноту і об"єктивність при розгляді справ". В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду позову про поділ спільного майна подружжя в загальному порядку. Одночасно із скасуванням рішення суду, просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №36051145 від 30.10.2012 року на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, 29.10.2012 року, за реєстровим №1173, 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, площа Ринок, буд. 26 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав №36007017 від 26.10.2012 року на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 19.10.2012 року, за реєстровим №1156, 1/2 приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, площа Ринок, буд. 26 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4.

З згаданих витягів вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на оспорюваний об"єкт нерухомості, що становить 1/2 та 1/2 частини, а в цілому 1/1 частина приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, площа Ринок, буд. 26.

Згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.09.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд виходив з тих підстав, що спірне приміщення - магазину є спільним майном подружжя, а виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, вважав, що таке приміщення можна поділити, визначивши частку по 1/2 кожному в спільному майні подружжя.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, так як суд прийшов до правильного висновку, встановив фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції покликаючись на вищезгадані норми прийшов до правильного висновку, з яким колегія суддів погоджується в повній мірі, оскільки спірне приміщення магазину, яке є предметом спору набуте ОСОБА_4 під час шлюбу.

Так, у відповідності до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому статтею 71 СК України визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), чинний на час придбання подружжям у період шлюбу спірного приміщення магазину, таке майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки частки приміщення магазину загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт. Щирець, площа Ринок, буд. 26 придбані ОСОБА_4 під час перебування останньої у шлюбі з ОСОБА_3, таке майно є спільним сумісним.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з Роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, ухвала про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення оскарженню не підлягає.

Частиною 2 ст.293 ЦПК України передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Частино 2 ст. 230 ЦПК України передбачено, що заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п"ятнадцяти днів з дня її надходження.

Частиною 4 ст. 231 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 25 жовтня 2014 року, суд на законних підставах розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та залишив таку заяву без задоволення, оскільки сторони були належним чином повідомлені, а відповідач

в своїй заяві не покликається на будь-які докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Постановивши таку ухвалу, суд першої інстанції не позбавив відповідача права на апеляційне оскарження, яким остання і скористалася.

Що ж до покликання апелянта про те, що їй незрозуміло, яка саме справа розглядається і куди дівся її зустрічний позов, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду даної справи є поділ спільного майна подружжя, а саме: приміщення магазину, загальною площею 35,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, смт, Щирець, площа Ринок, буд. 26, питання за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 про поділ іншого спільного майна подружжя не була предметом розгляду даної цивільної справи.

Розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу цього ж суду від 25 грудня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу цього ж суду від 25 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.М. Курій

ОСОБА_2