Справа № 310/4300/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31.05.2012 року він уклав з відповідачем договір позики, за яким передав ОСОБА_4 255000 грн., а останній зобовязався в строк до 31.08.2012 року повернути суму позики. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_4 надав йому розписку.

Після спливу строку виконання зобовязання, відповідач суму позики не повернув. В звязку з цим він звернувся до суду і просить стягнути на його користь з відповідача борг в сумі 255000 грн.; три проценти річних від простроченої заборгованості в розмірі 20288 грн. 22 коп.; інфляційні втрати в сумі 107865 грн. та судові витрати в сумі 3654 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 31.05.2012 року між сторонами був укладений договір позики і ОСОБА_4 свої зобовязання щодо повернення грошових коштів за цим договором не виконав.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в звязку з наступним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

З наданих суду документів видно, що 31.05.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладали договір позики. За даними договорами ОСОБА_3 передав в борг ОСОБА_4 255000 грн., а останній зобовязався в строк до 31.08.2012 року, повернути ОСОБА_3 таку ж суму грошових коштів.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку , що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

ч. 2 ст. 545 ЦК України встановлено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

За змістом ч. 3 ст. 545 ЦК України підтвердженням виконання боржником зобовязання є наявність у нього боргового документа.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналізуючи докази згідно із ст. ст. 212, 58, 59 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не виконав взятого на себе за договором зобовязання і позов в частині стягнення суми боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Сума боргу підтверджується договором та розпискою від 31.05.2012 року і складає 255000 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові у справі №113цс14, прийнятої за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права.

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати за час прострочення сплати суми боргу підтверджуються розрахунком позивача і складають 20288 грн. 22 коп. та 107865 грн., відповідно.

Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, суму позики в розмірі 255000 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення в сумі 20288 грн. 22 коп., інфляційні втрати за час прострочення сплати суми боргу в сумі 107865 грн., а всього 383153 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, судові витрати в сумі 3654 грн.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Крамаренко