Справа № 333/8267/15-ц
Провадження № 2/333/3641/15
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.

З 10.01.2006 року по 06.02.2015 року позивач працювала в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на посаді головного бухгалтера Запорізької філії. 06.02.2015 року її було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України, однак остаточний розрахунок у день звільнення з нею не проведено. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2015 р. по справі № 331/1332/15-ц (провадження № 2-н/331/160/15) на користь ОСОБА_1 стягнуто з ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 20 350 грн. 95 коп. Вказана сума до теперішнього часу ОСОБА_1 так і не виплачена.

У звязку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає індексація заробітної плати за період з лютого по вересень 2015 року у сумі 8 062 грн. 10 коп. Згідно з довідкою ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складала 241 грн. 84 коп. Таким чином, відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (на дату подання позовної заяви) складає: 241 грн. 84 коп. (середньоденна заробітна плата) х 196 днів = 47 400 грн. 64 коп. Період затримки виплати заробітної плати з 06 лютого 2015 року по 20 листопада 2015 року складає 196 робочих днів. Те, що відповідач в день звільнення позивача і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяло позивачу величезні моральні страждання. Вважає, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобовязаний компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_1 індексацію не виплаченої заробітної плати в сумі 8062 грн. 10 коп., середній заробіток в сумі 47 400 грн. 64 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала частково, зазначила уточнення щодо стягнення з відповідача індексації заробітної плати, а саме, за період з лютого по вересень 2015 року у розмірі 8062 грн. 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В іншій частині позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, надала заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав уточнення позивача, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення індексації заробітної плати в сумі 8 062 грн. 10 коп., середнього заробіток в сумі 47 400 грн. 64 коп., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. не заперечував.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Відповідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 10.01.2006 року по 06.02.2015 року ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на посаді головного бухгалтера Запорізької філії, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8).

06.02.2015 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади головного бухгалтера Запорізької філії, що підтверджується наказом про звільнення № 87-09-кф та копією трудової книжки (а.с. 7, 8).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/1332/15-ц з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» стягнуто на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по заробітної плати у розмірі 20 350 грн. 95 коп. Зазначений наказ перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 100 від 20.11.2015 року виданої в.о. директора Запорізької філії ПАТ «УСК «ГАРАНТ АВТО» ОСОБА_2 встановлено, що у звязку із відсутністю коштів у підприємства, при звільненні з ОСОБА_1 не було проведено повний розрахунок у сумі 20 350 грн. 95 коп. Станом на 20.11.2015 року зазначена сума заборгованості не сплачена (а.с. 11).

Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За правилами ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутись із заявою для вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 013 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 21 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Відповідно до вказаного порядку, обчислення заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні повні 2 місяці.

Відповідно до довідки № 100 від 20.11.2015 року виданої в.о. директора Запорізької філії ПАТ «УСК «ГАРАНТ АВТО» ОСОБА_2, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 241 грн. 84 коп. (а.с. 12).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 06.02.2015 року по 20.11.2015 року.

Суд відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, враховуючи наступні обставини, а саме: при звільненні позивача відповідач повністю з ним не розрахувався, сума заборгованості є істотною, виходячи з розрахунку виплат заробітної плати позивачу за останні два місяці роботи, вважає, що стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно обрахувати наступним чином: 241 грн. 84 коп. ? 196 днів = 47400 грн. 64 коп. - зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення індексації заробітної плати за період з лютого 2015 року по вересень 2015 року у розмірі 8062 грн. 10 коп. слід зазначити наступне.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 5 статті 95 КЗпП України передбачено виплату заробітної плати з урахуванням індексації.

Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. Компенсація заробітної плати у звязку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159, з урахуванням внесених змін згідно Постанови КМУ від 31.03.2003 року № 430. Розрахунок проводиться за формулою: сума заборгованості по заробітній платі помножена на приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації за період невиплати доходу по день винесення судового рішення, поділений на 100. Отже: 20350 грн. 95 коп. х 105,3% х 110,8% х 114% х 102,2% х 100,4% х 102,3% / 100% = 28413 грн. 05 коп. До стягнення: 28413,05-20350,95 = 8062грн. 10 коп. Індекс інфляції у лютому склав 105,3%, у березні - 110,8%, у квітні - 114%, у травні - 102,2%, у червні - 100,4%, у вересні - 102,3%.

У зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення на його користь індексації заробітної плати за період з лютого по вересень 2015 року у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати підлягає задоволенню.

Також, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди обґрунтувавши це наступним.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне власною ініціативою чи за звернення потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом .

Право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, передбачено ст. 237-1 КЗпП, згідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн. обґрунтовуючи це тим, що дії роботодавця щодо не проведення із нею розрахунків при звільненні заподіяло позивачу величезні моральні страждання, остання постійно знаходиться в стані емоційного напруження, була вимушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав шляхом звернення до суду, відчувала почуття приниженості внаслідок відсутності коштів для існування, змушена була змінити свій звичайний спосіб життя.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення заробітної плати, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 197, 208-209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 115-117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 47 400 (сорок сім тисяч чотириста) грн. 64 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) індексацію не виплаченої заробітної плати у розмірі 8 062 (вісім тисяч шістдесят дві) грн. 10 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» () на користь держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик