Справа № 459/5110/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/5400/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Червоноградської центральної міської лікарні, третя особа головний лікар Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_4 про визнання незаконним звільнення з посади завідувача поліклініки Червоноградської центральної міської лікарні, скасування наказу №323-к від 30.10.2014 року, зобов"язання відповідача поновити на посаді з дати звільнення 30.10.2014 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 5000.00 грн. моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній покликається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернув уваги на те, що вона займала посаду не завідувача поліклініки, а завідувача поліклініки, лікаря - невропатолога, яка не пов"язана з виконанням організаційно - розпорядчих чи адміністративно - господарських обов"язків, що зазначені посади ні по посадових обов"язках, ні по фактично виконуваному об"єму роботи не є ідентичним, а відтак вона не є службовою особою. Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував роз»яснень абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", яким передбачено, що якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного роду діяльністю за санкцією статті є обов"язковим, то таке застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займались діяльністю, з якими було пов"язано вчинення злочину, а її засуджено за злочин, вчинений під час її перебування на іншій посаді - заступника головного лікаря з поліклінічної роботи. Посадова інструкція завідуючої поліклініки дає підстави вважати, що виконання обов»язків на цій посаді пов»язане з виконанням організаційно - розпорядчих функцій, однак суд першої інстанції не врахував того, що вироком суду ОСОБА_2 позбавлено права обіймати посади пов»язані з адміністративно - розпорядчими функціями в галузі медицини. На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно не врахував, що вона була засуджена за вчинення злочину, який вчинила перебуваючи на посаді заступника головного лікаря з поліклінічної роботи, а звільнена з посади завідуючої поліклінікою. З наведених підстав вважає звільнення незаконним. Крім того, на думку апелянта, суд в жодний спосіб не обгрунтував правомірність звільнення позивачки з посади лікаря - невропатолога, яка не відноситься до адміністративно - розпорядчих посад. Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність звільнення позивачки з посади завідувача поліклініки Червоноградської центральної міської лікарні з врахуванням того, що ОСОБА_2 вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 09.12.2013 року, частково зміненим ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23.09.2014 р., що набрав законної сили, засуджена за ч.2 ст. 368 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов»язані з адміністративно - розпорядчими функціями у галузі медицини на строк 3 роки без конфіскації майна, що на думку суду є підставою для її звільнення згідно з п.7 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з врахуванням наступного.

Пунктом 7 ст. 36 КЗпП передбачена така підстава для припинення трудового договору, як набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.7 ст.36 КЗпП, суди мають виходити з того, що з цих підстав трудовий договір припиняється при набранні законної сили вироком, яким працівника засуджено (крім випадків умовного засудження і відстрочки виконання вироку) до позбавлення волі, виправних робіт не за місцем роботи або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи, та що днем звільнення вважається останній день фактичного виконання ним трудових обов'язків.

Таким чином підставою для припинення трудового договору з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст. 36 КЗпП України, є набрання вироком суду законної сили, і такою підставою не може бути винесення обвинувального вироку, яким призначено покарання, що не перешкоджає продовженню роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на день звільнення працювала на посаді завідувача поліклініки Червоноградської центральної міської лікарні.

Вироком Червоноградського міського суду від 09.12.2013 р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою колегії судів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 23.09.2014 року вищезгаданий вирок змінено, згідно якої ОСОБА_2 слід вважати засудженою за ч.2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з адміністративно-розпорядчими функціями в галузі медицини строком на 3 роки без конфіскації майна.На підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Копія вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 09.12.2013 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року надійшли на адресу Червоноградської центральної міської лікарні разом з повідомленням кримінально-виконавчої інспекції від 29.10.2014 року про необхідність виконання вироку суду в частині додаткового покарання про позбавлення засудженої ОСОБА_2 права обіймати посади, повязані з адміністративно-розпорядчими функціями в галузі медицини строком на 3 роки

Як вбачається з копії оскаржуваного наказу №323-к від 30.10.2014 року, позивачку було звільнено з посади завідувача поліклініки для дорослих Червоноградської ЦМЛ у звязку з набранням законної сили вироком суду від 09.12.2013 р. на підставі п. 7 ст.36 КЗпП України, на підставі якого зроблено запис у трудовій книжці під №11 від 30.10.2014 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про незаконність звільнення, позивачка у позові зазначала про те, що вироком суду її позбавлено права обіймати посади, пов»язані з адміністративно - розпорядчими функціями в галузі медицини строком на три роки, а посада, яка вона обіймала на час звільнення, завідувача поліклініки, не є такою, що пов»язана з адміністративно-розпорядчими функціями в галузі медицини.

Згідно абз.1 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було повязане з посадою підсудного або із зайняттям ним певною діяльністю.

Абз.4 п.17 якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов'язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов'язано вчинення злочину.

Суд першої інстанції проаналізувавши посадову інструкцію завідувача поліклініки Червоноградської ЦМЛ, з якою ОСОБА_2 була ознайомлена, з врахуванням роз»яснень п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про хабарництво», яким визначено поняття організаційно-розпорядчих обов»язків, прийшов до вірного висновку, що посада ОСОБА_2 пов»язана із виконанням адміністративно-розпорядчих функцій в галузі медицини, а відтак наказ №323 -к від 30.10.2014 року та звільнення ОСОБА_2 такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що не повинно визнаватись правильним та справедливим рішення про збереження за особою, визнаною винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, права обіймати посаду завідувача поліклініки Червоноградської ЦМЛ, пов»язану з адміністративно-розпорядчими функціями в галузі медицини.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні решти позовних вимог, а саме, про зобов»язання відповідача поновити позивачку на посаді завідувача поліклінікою Червоноградської ЦМЛ з дати звільнення - з 30.10.2014 року, стягнення 5000.00 грн. моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки задоволення цих позовних вимог є похідними і залежить від вирішення судом позовних вимог про визнання незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади завідувача поліклінікою Червоноградської ЦМЛ та скасування наказу про її звільнення.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивачка в апеляційній скарзі посилалася на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її покликання на те, що на момент вчинення злочину вона працювала на посаді заступника головного лікаря з поліклінічної роботи, а на час звільнення працювала завідувачем поліклініки, що на її думку свідчить про незаконність звільнення.

Оскільки перебування на посаді завідувача поліклінікою Червоноградської ЦМЛ пов»язане з виконанням адміністративно-розпорядчих функцій в галузі медицини, а вироком суду, що набрав законної сили, ОСОБА_2 засуджена з позбавленням права обіймати посади, повязані з адміністративно-розпорядчими функціями в галузі медицини строком на 3 роки, а не з позбавленням права обіймати конкретну посаду, доводи апелянта про назаконність звільнення з цих підстав, на думку колегії суддів, є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

На переконання колегії суддів набрання вищезгаданим вироком суду законної сили однозначно виключає можливість продовження перебування ОСОБА_2 на посаді завідувача поліклінікою Червоноградської ЦМЛ.

Доводи апелянта про те, що на час звільнення вона перебувала на посаді завідувача поліклініки - лікаря - невропатолога Червоноградської ЦМЛ, а як вбачається з оскарженого наказу звільнена з посади завідувача поліклініки Червоноградської ЦМЛ, що підтверджує незаконність її звільнення, спростовуються штатними розписами Червоноградської ЦМЛ, у яких відсутня посада завідувач поліклініки - лікар -невропатолог, а зазначена лише посада завідувача поліклінікою Червоноградської ЦМЛ; записами у трудовій книжці ОСОБА_2 про переведення її на посаду заступника головного лікаря з поліклінічної роботи, переведення на посаду завідуючої поліклінікою, поновлення на посаді завідувача - поліклініки, а також наказами про прийняття на роботу та переведення. Рішення Червоноградського міського суду від 21.04.2011 р., яким, як ствердила позивачка, її поновлено на посаді завідувача поліклінікою, лікаря - невропатолога, та доказів на підтвердження прийняття її на посаду завідувача поліклінікою, лікаря - невропатолога, позивачка всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції, не надала. А відтак, голослівними, не підтвердженими належними та допустимими доказами, є доводи апелянта про перебування її на час звільнення на посаді завідувача поліклінікою, лікаря - невропатолога Червоноградської ЦМЛ.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.