Номер провадження: 22-ц/785/9922/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору зберігання дійсним, стягнення грошових коштів,-

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача, який в процесі розгляду справи уточнив, та просив визнати договір зберігання майна, укладений 08.12.2014 року між сторонами дійсним та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 108 150,00 гривень, та судові витрати. В обґрунтування свого позову посилався на те, що у грудні 2014 року він звернувся до знайомої ОСОБА_2 з проханням отримати з його банківського рахунку гроші у розмірі 5 000,00 доларів США, за умови повернення цієї суми після його повернення із закордонного відрядження. Однак до цього часу відповідачка кошти не повернула, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом (а. с. 3-4, 26-28, 33-35).

Ухвалою суду від 28.07.2015 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 (а. с. 49).

Ухвалою суду від 06.10.2015 року накладено арешт на 415/1000 частки квартири АДРЕСА_1 та заборонено ОСОБА_2 відчужувати 415/1000 частку вказаної квартири (а. с. 81).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано усний договір зберігання майна, укладений від 08.12.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсним. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 106 078 гривень та судові витрати у розмірі 1 081,50 гривень. В інший частині позову відмовлено (а. с. 88-89).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 97-99).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 105-106).

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 здійснювали операції за поточним рахунком № 8754 в ПАТ АБ «Південний», шляхом видачі 08.12.2014 року відповідної довіреності на її імя (а. с. 5).

Відповідно довідки ПАТ АБ «Південний» за № 105-29665БТ від 26.06.2015 року грошові кошти в сумі 6 000 доларів США на поточний рахунок № 8754 ОСОБА_4 виплачувались з 05.12.2014 року по 18.12.2014 року наступним особам: 05.12.2014 року в сумі 500,00 доларів США ОСОБА_4; 10.12.2014 року в сумі 500,00 доларів США ОСОБА_4; 11.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 11.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 12.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 15.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 16.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 17.12.2014 року в сумі 900 доларів США довіреної особі ОСОБА_2; 18.12.2014 року в сумі 500 доларів США довіреної особі ОСОБА_2 (а. с. 29).

В обґрунтування позову ОСОБА_4, керуючись ст. 936, 949 ЦК України, посилався на те, що він домовився з ОСОБА_2 про те, що вона буде отримувати частками належні йому гроші у відділенні № 69 ПАТ АБ «Південний» на загальну суму 5 000 доларів США, поверне їх після повернення його з закордонного відрядження на першу вимогу, проте грошові кошті не повернуті.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 936, ст. 1212 ЦК України виходив з того, що між сторонами фактично був укладений договір зберігання майна.

Проте погодитись з таким висновком не можна.

За договором зберігання, згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України, одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Таким чином, при передачі майна на відповідальне зберігання власник майна передає зберігачу майно на зберігання, а зберігач надає власнику майна послуги зі зберігання цього майна.

Відповідно до ст. 208, ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання між фізичною та юридичною особою укладається у письмовій формі. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до частини 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Доказів того, що ОСОБА_4 передав на зберігання ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США матеріали справи не містять, як і не місять доказів того, що ОСОБА_2 взяла на себе обовязок зберігати грошові кошти і повернути їх за першою вимогою позивачу.

Відповідно до Глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює позадоговірні зобов'язання, які виникають у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, а саме статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, зробивши висновок про те, що усний договір зберігання майна укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 08.12.2014 року є дійсним, суд першої інстанції дійшов взаємовиключних висновків про отримання грошових коштів ОСОБА_2 без достатньої правової підстави.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила про те, що вона виконала доручення ОСОБА_4, отримала в ПАТ АБ «Південний» за довіреністю грошові кошти на загальну суму 5 000 доларів США та передала їх ОСОБА_3, оскільки вважала їх подружжям. ОСОБА_3 підтвердила факт отримання грошових котів в сумі 5 000 доларів США.

Пояснення ОСОБА_2 кореспондуються з копіями розписок від імені ОСОБА_3 написаних на імя ОСОБА_2 про отримання грошових коштів, які по датах відповідають графіку видачі грошових коштів банком (а. с. 42-44).

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2 здійснювала представництво ОСОБА_4 за довіреністю від 08.12. 2014 року в ПАТ АБ «Південний» в межах наданих їй повноважень, що не можна ототожнювати з договором зберігання, а відтак приписи ст. 936, 949 ЦК України не розповсюджують свою дію на виниклі між сторонами правовідносини. Правила ст. 1212 ЦК України також не можуть бути застосовані при вирішенні цієї справи, оскільки ОСОБА_2 отримала грошові кошти на законних підставах, не зберігала їх у себе, а передала їх ОСОБА_3, яка вважає ці кошти спільним майном подружжя і в подальшому буде визначати їх статус у судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, суд, в порядку ст. 88 ЦПК України, стягує з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 3 451,14 гривень.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 214, ч. 3 ст. 215 ЦПК України не вірно встановив обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, не мотивував в повній мірі рішення суду, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання договору зберігання дійсним, стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 3 451,14 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Цюра Т.В.

ОСОБА_5