У х в а л а

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія», ОСОБА_4, третя особа - Державний реєстратор Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, про визнання договорі недійсними, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія» (далі - ТОВ «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія»), ОСОБА_4, третя особа - Державний реєстратор Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, про визнання договорі недійсними, визнання права власності на нерухоме майно та витребування майна, посилаючись на те, що вона на виконання умов, укладеного 19 квітня 2012 року з ТОВ «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія» договору на пайову участь у будівництві сплатила останньому 160 тис. грн за нежитлове приміщення - магазин НОМЕР_1, загальною площею 107,9 кв.м, розташованого на першому поверсі багатоквартирного будинку (гуртожитку), за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2014 року за нею визнано право власності на зазначене нежитлове приміщення. З метою реєстрації свого права на нерухоме майно вона звернулася до Реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції, де їй відмовили в реєстрації права та повідомили, що спірне нерухоме майно ще до постановлення рішення суду вибуло з власності ТОВ «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія», оскільки згідно договору купівлі-продажу від 15 травня 2013 року було продано ОСОБА_3, а згідно договору дарування від 11 червня 2013 року подаровано ОСОБА_4 Отже, ТОВ «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія» уникнуло виконання своїх зобов'язань за договором на участь у будівництві від 19 квітня 2012 року в частині передачі їй у власність нежитлового приміщення магазину, передавши майнові права на магазин іншим особам. Посилаючись на те, що укладені договори купівлі-продажу та дарування магазину порушують її конституційні права, не відповідають моральним засадам суспільства, принципу добросовісності, оскільки призвели до позбавлення її права власності на нерухоме майно і на підставі до ст. 203, 215 ЦК України є недійсними, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15 травня 2013 року, укладений між ТОВ «Всеукраїнська інвестиційна будівельна компанія» та ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування від 11 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати за нею право власності на нежитлове приміщення - магазин, загальною площею 107,9 кв.м, розташований на першому поверсі багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати у ОСОБА_4 на її користь вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Добросовісне набуття у розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна із незаконного володіння.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно не може бути витребуване у відповідача в порядку ст. 388 ЦК України, тому що ОСОБА_2 не є власником майна, оскільки договір на участь у будівництві від 19 квітня 2012 року не є правовстановлюючим документом. Крім цього в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про стягнення коштів з товариства у зв'язку з невиконанням указаного договору та заява товариства, адресована ОСОБА_2, про мирову угоду щодо повернення їй сплачених нею за укладеним договором коштів у розмірі 160 тис. грн.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова