Справа № 161/9056/15-ц
Провадження № 4-с/161/66/15
У Х В А Л А

21 серпня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого-судді Рудської С.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», зацікавлена особа ОСОБА_2, на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 на обґрунтування вказавши, що 12.03.2011 р. Луцьким міськрайонним судом волинської області було ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь АТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 831498,55 грн. та судових витрат в сумі 2823 грн. 16.07.2012 р. державним виконавцем Камцем Д.С. було відкрито виконавче провадження № 33438518 про примусове виконання виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь АТ «БМ Банк». До теперішнього часу вищевказане рішення суду не виконано. У звязку з невиконанням рішення суду банк звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2015 р. вказану скаргу банку було задоволено, визнано незаконними дії державного виконавця Камця Д.С. щодо порушення строків проведення виконавчих дій з виконання рішення суду та у бездіяльності щодо оперення стягувану кредитних коштів за рахунок звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 Вказана ухвала набрала законної сили. 10.06.2015 р. заявник отримав постанову державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 від 27.05.2015 року про повернення виконавчого документа стягувану без виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає вказану постанову з огляду на наступне. Так, державним виконавцем не лише не було проведено розшук майна боржника та примусову реалізацію такого майна, але і не проведено стягнення з доходів, не встановлено місце фактичного проживання боржника. Запити державного виконавця до державних органів щодо наявності майна та доходів ОСОБА_2 були здійснені через рік після відкриття виконавчого провадження, перевірка майнового стану боржника за місцем його проживання та реєстрації взагалі не здійснювалася. В своїй постанові державний виконавець послався на ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у якій передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, проте підстави для завершення виконавчого провадження на теперішній час відсутні. Просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 у Виконавчому провадженні № 33438518, які полягають у винесенні 27.05.2015 р. постанови про повернення без виконання виконавчого документа стягувану; скасувати постанову від 27.05.2015 р. у Виконавчому провадженні № 33438518, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу АТ «БМ Банк» про стягнення боргу з ОСОБА_2

В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала, надала пояснення по суті аналогічні викладеному у скарзі.

Представник зацікавленої особи - ВДВС Луцького МУЮ скаргу не визнав, суду пояснив, що постанова про повернення виконавчого документа стягувану винесена на законних підставах, державним виконавцем проведено всі необхідні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Просив у задоволенні скарги відмовити.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідиш письмові докази по справі, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 33438518, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 1, 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначені у законі дії, спрямовані на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (пункт 43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2011 р. було задоволено позов ПАТ «БМ Банк» про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6М на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 831498,55 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 283 грн.

25.06.2012 р. на підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-7952 (а.с. 16-17).

16.07.2012 р. старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 (а.с. 4).

До теперішнього часу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2011 року не виконано.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2015 року, постановленою у справі за скаргою ПАТ «БМ Банк» на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 скаргу банку ПАТ «БМ Банк» було задоволено - визнано незаконними дії державного виконавця Камця Д.С. щодо порушення строків проведення виконавчих дій з виконання рішення суду та у бездіяльності щодо оперення стягувану кредитних коштів за рахунок звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 (а.с. 9-13). Вказана ухвала набрала законної сили.

27.05.2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки доходів та майна належного боржнику на праві ласності, на яке за законом слід звернути стягнення не ви явлено (а.с. 15).

Застосовуючи норму п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених в рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів виконавчого провадження № 33438518 вбачається, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Луцького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-7952/11 виданого 25.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, встановлено, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. Згідно довідок реєструючих установ за боржником не зареєстровані транспортні засоби; інша техніка; земельні ділянки ; нерухоме майно; не відкриті розрахункові рахунки.

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних дій, спрямованих на примусове виконання вказаного виконавчого листа, оскільки, не вчинено дій щодо виявлення рахунків боржника в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, не вжито дій та заходів щодо виявлення належних боржнику корпоративних прав в статутному капіталі будь-яких підприємств, установ, організацій, так як з постанови вбачається, що відповідні запити до уповноважених органів державним виконавцем не здійснювалися. Д

Державним виконавцем не проведено дії щодо розшуку постійного місця роботи боржника та здійснення заходів у відповідності до ст. ст. 68-70 Закону України "Про виконавче провадження" щодо звернення стягнення на заробітну плату.

Крім того, вказані вище запити до реєструючих установ державним виконавцем були направлені в 2013 році, з моменту отримання відповідей на ці запити до моменту винесення постанови пройшло більше ніж півтора року, за цей час майновий стан боржника ОСОБА_2 міг змінитися.

За таких обставин суд вважає, що державний виконавець не обґрунтував належними доказами того, що ним в повній мірі використані надані йому права, передбачені ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та вжито всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення суду, а тому скарга ПАТ «БМ Банк» є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції задовольнити.

Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 у Виконавчому провадженні № 33438518, які полягають у винесенні 27.05.2015 р. постанови про повернення без виконання виконавчого документа стягувачу.

Скасувати постанову від 27.05.2015 р. у Виконавчому провадженні № 33438518, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 про повернення виконавчого документу стягувачу АТ «БМ Банк» про стягнення боргу з ОСОБА_2

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_7