Справа № 226/1552/15-ц
Справа № 2/226/855/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що він є власником будинку, який розташований за адресою: м.Димитров Донецької області, вул.Леваневського, б.11. З 01.10.2013 року у йому будинку зареєстрована відповідач, яка є його невісткою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16.12.2014 року шлюб між його сином ОСОБА_3 та відповідачем був розірваний. Шлюбні відносини між сином та невісткою були фактично припинені з червня 2014 року. З цього часу відповідач у вказаному будинку не мешкає, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті. Він змушений сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, що впливає на його матеріальний стан. З телефонної розмови з відповідачем йому стало відомо, що вона мешкає за адресою: Запоріжська область, м.Мелітополь, вул. Комунаров, б. 238-а, та не збирається повертатися за місцем реєстрації. У житловому приміщенні відсутні особисті речі відповідача. Вона виїхала з будинку добровільно, перешкод в користуванні житлом їй ніхто не чинив, скарг з цього приводу вона не писала. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні не дозволяє йому розпоряджатися даною нерухомістю на свій розсуд і значно обмежує його законні права. Тому позивач, керуючись ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що відповідач родом з м.Мелітополя, куди вона уїхали до своєї матері, сумісних дітей у невістки з сином не було, за проханням відповідача він відіслав їй теплі речі за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок, розташований за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Леваневського, б.11, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2004 року. Право власності позивача на придбаний будинок зареєстровано у бюро технічної інвентаризації м.Димитров 23.04.2004 року у реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 1085, що підтверджується відповідним договором, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5, 6).

У даному житловому будинку зареєстровані: з 07.05.2004 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 14.05.2004 року син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дружина позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також з 01.10.2013 року відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з про що свідчать записи домової книги (а.с.8-9).

Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16.12.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано (а.с.10). З тексту даного рішення вбачається, що шлюбно-сімейні стосунки подружжя, яке не мало спільних дітей, припинило у червні 2014 року, з того часу вони проживають окремо в різних містах за власним рішенням.

Відповідно до акту від 30.04.2015 року, складеного квартальною за участю сусідів по вулиці, відповідач ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації: Донецька область, м. Димитров, вул. Леваневського, б.11 не мешкає з 14.06.2014 року (а.с.11).

Дану обставину у удовому засіданні підтвердили допитані у суді свідки.

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона підтримує дружні стосунки з сімєю ОСОБА_2, через що неодноразово буває у них вдома. Позивач мешкає зі своєю дружиною ОСОБА_6 за однією адресою: м.Димитров, вул.Леваневського, б.11. В них є донька ОСОБА_7, яка неодружена, та син ОСОБА_8, який в грудні 2014 року розлучився з дружиною ОСОБА_2. Євгенія на початку літа 2014 року поїхала до м.Мелітополя до своєї матері, яка часто хворіє, де і залишилася. З того часу ОСОБА_2 в м.Димитров не зявлялася. Їй не відомо, щоб позивач та члени його сімї чинили будь-які перепони у проживанні відповідача в їх будинку.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона товаришує з сімєю ОСОБА_6. Позивач зі своєю дружиною ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Також з ними проживали їх сумісний син ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_2. ОСОБА_8 розлучився з ОСОБА_2 у грудні 2014 року, ОСОБА_2 уїхала з міста до матері в м.Мелітополь ще у червні 2014 року, після чого не схотіла повертатися. ОСОБА_8 її ніколи не ображав, дуже кохав. З червня 2014 року вона більше не бачила ОСОБА_2 ані в сімї ОСОБА_6, ані в м.Димитров.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сімї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою проживання позивача у якості колишньої невістки, тобто повнолітнього члену його сімї та не є співвласником спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з червня 2014 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування житлом позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад один рік, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком номер одинадцять по вулиці Леваневського у місті Димитров Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 30.07.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько