Провадження № 2/521/5412/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
при секретарі Малиш О.Л.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-
19.08.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.02.2015 року о 19год.15хв. сталася дорожньо-транспортна пригода учасниками якої були ОСОБА_3 (далі відповідач) та ОСОБА_1
Відповідач керуючи автомобілем «Мерседес 190» д/н НОМЕР_1, на автодорозі Іллічівськ 18 км з двостороннім рухом, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Дача Логан» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2. В результаті ДТП були пошкоджені транспортні засоби.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 КУпАП та ст.130 КУпАП.
В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Дача Логан» д/н НОМЕР_2.
Цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, володільця автомобіля «Мерседес 190» д/н 548-81ХМ на час скоєння ДТП застрахована не була.
14.08.2015 року на підставі звернення ОСОБА_2 Моторно-транспортним бюро України було частково відшкодовано шкоду завдану з вини ОСОБА_3 під час ДТП.
Розмір відшкодування становить 38 189,08 грн. Тобто різниця між фактично завданою шкодою та розміром відшкодування складає 7 868,10 грн.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав зменшені заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
15.02.2015 року о 19год.15хв., ОСОБА_3, керував автомобілем «Мерседес 190» д/н НОМЕР_1, на автодорозі Іллічівськ 18 км. В стані алкогольного спяніння (різкий запах з ротової порожнини, тремтіння пальців рук, почервоніння очей) та рухаючись по дорозі з двостороннім рухом, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «Дача Логан» д/н НОМЕР_2. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.6)
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 та ст. 130 ч.1 КУпАП, та на підставі ст. 38 КУпАП провадження по справі закрито (а.с.6).
В судовому засіданні встановлено, що в результаті ДТП, яке сталося 15.02.2015 року з вини ОСОБА_3 було пошкоджено автомобіль позивача «Дача Логан» д/н НОМЕР_2.
Згідно змісту ч. 4ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини.
Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити наявність шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.
Згідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання якого створює підвищену небезпеку.
У п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі .застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою.
Згідно до п. 41.1. ст. 41 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів з фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно- правову відповідальність.
Цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, володільця автомобіля «Мерседес 190» д/н 548-81ХМ на час скоєння ДТП застрахована не була.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана пошкодженням автомобіля в результаті ДТП з вини ОСОБА_3 в розмірі 7868,10 грн.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичний особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка спричинила шкоду, при наявності вини.
Згідно до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, і фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Виходячи з положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Позивач не була безпосереднім учасником ДТП, крім того, представник позивача в позовній заяві зазначив, що позивач зазнала душевних страждань через ДТП, але на підтвердження цього, представник позивача надав медичну довідку (а.с. 23) та витяг епікріз з історії хвороби (а.с. 24), які видані на імя ОСОБА_1
У звязку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213, 215, 223-225 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 7868 (сім тисяч вісімсот шістдесят вісім грн.) 08 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 461,57 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: