У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, треті особи: Ірлявська сільська рада, Ужгородська районна державна нотаріальна контора, Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 грудня 1950 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 із відповідними господарськими будівлями та спорудами. Заповіту померлий не залишав. Станом на день смерті ОСОБА_8 у спірному будинку проживали вона та син ОСОБА_9, який також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

16 грудня 2008 року листом № 870/03-6 Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації відмовило ОСОБА_6 у наданні витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, у зв'язку із тим, що реєстрації прав власності на спірний будинок за померлим ОСОБА_8 не проводилось.

Посилаючись на те, що на день смерті ОСОБА_8 вона проживала з ним в одному будинку і не відмовлялась від спадщини, позивач просила суд на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України визнати за собою право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з належними господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом, а також зобов'язати Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна провести реєстрацію права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6, як спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з прибудовою та господарськими будівлями і спорудами.

Зобов'язано Ужгородське районне комунальне підприємство (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна здійснити реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з прибудовою та господарськими будівлями і спорудами за ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення у даній справі ухвалено судом першої інстанції 26 серпня 2009 року. Під час проголошення резолютивної частини рішення ОСОБА_7 у судовому засіданні присутній не був, оскільки не був залучений до участі у справі.

08 вересня 2012 року ОСОБА_7 подавав до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року. Рішення суду першої інстанції отримано ОСОБА_7 23 жовтня 2012 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року була подана 04 червня 2015 року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 червня 2015 року залишено без руху зазначену апеляційну скаргу виходячи з того, що ОСОБА_7 на підставі ст. 297 ЦПК України необхідно подати клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на виконання вимог ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 11 червня 2015 року ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак підстави, які зазначені у такому клопотанні судом апеляційної інстанції визнані необґрунтованими та неповажними.

Проте, повністю з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ враховує положення ч. 3 ст. 297 ЦПК України, відповідно до якої якщо вказані ОСОБА_7 підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Однак, відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень ч. 1, 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до положень ст.ст. 4, 10, 60 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

ОСОБА_7 вважає, що не може вважатися законним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2009 року, яким за ОСОБА_6, як спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8, визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, хоча останній не був власником цього будинку, а право власності на це майно належало ОСОБА_10, який є дідом ОСОБА_7 У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, зазначені доводи підтверджуються постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року, якою встановлено, що згідно із записами у погосподарській книзі с. Андріївка, Ірлявської сільської ради, власником житлового будинку АДРЕСА_1 з часу його побудови у 1958 році являвся ОСОБА_10, який був його забудовником. У вказаному будинку разом з ОСОБА_10 проживали його зять ОСОБА_8, донька ОСОБА_6 та онуки - ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 При цьому, ОСОБА_7, будучи онуком ОСОБА_10, входив до числа осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті останнього, а спірний будинок відноситься до спадкового майна, а тому рішення про визнання права власності на це майно впливає на права ОСОБА_7

З матеріалів справи також вбачається, що, звертаючись до суду за захистом своїх прав, ОСОБА_6 посилалась на положення ст.ст. 256-258 ЦПК України, що відносяться до розділу IV ЦПК України «Окреме провадження».

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч. 4 ст. 235 ЦПК України).

При цьому, правилами розгляду справ окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства, не передбачено зобов'язання до вчинення будь-яких дій залучених у справу заінтересованих осіб.

Крім того, слід врахувати чи правильно суд першої інстанції, розглядаючи справу та ухвалюючи рішення, визначився із суб'єктним складом осіб у справі окремого провадження.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про можливість скасування ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2015 року з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження і забезпечення права ОСОБА_7 на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та реалізації його права на доступ до правосуддя, яке передбачено ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись статтями 336, 338, 343, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 серпня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик