Справа № 182/606/14-ц
Провадження № 2/0182/163/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.03.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та неустойки по аліментам, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості та

пені з відповідача по аліментам.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 29.04.1995 року по 15.04.2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Весь цей час дитина проживала разом з нею і виховувалась нею без будь - якої участі з боку батька: педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або якої-небудь іншої. Її донька фактично не пам'ятає і не знає свого батька, оскільки всі ці роки її батько не виявляв ніякого інтересу до своєї дитини, не дбав про неї і навіть не бачився і не спілкувався з нею. Відповідач повністю ухиляється від виховання та матеріального утримання доньки, не цікавиться станом її здоров'я, це проявлялось протягом як знаходження дитини в дитячому садку, так і під час навчання в загальній школі та технікумі. Кілька років відповідач не платив аліменти, поки вона не подала позов до суду. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.06.2005 року з ОСОБА_4 на її користь стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.05.2005 року і до досягнення дочкою повноліття. З метою ухилення від сплати аліментів шляхом їх зменшення, рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2011 року у справі 2-2524/11 відповідачу зменшено розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісячно, починаючи з 15.06.2011 року і до повноліття дитини. Незважаючи на зменшення частки розміру аліментів, відповідач продовжує ухилятись від сплати аліментів, вимоги постанови суду не виконує. А далі відповідач й зовсім перестав сплачувати аліменти, що підтверджується довідкою ВДВС Нікопольського МРУЮ від 20.09.13 року за № 63177, згідно якої станом на30.07.2011 року рахується заборгованість в сумі 6 426,30 грн.; станом на 11.11.2013 року борг становить 9 632,05 грн. На адресу ВДВС Нікопольського МРУЮ нею неодноразово направлялись листи з проханням повідомити шляхи та механізм стягнення наявної заборгованості, оскільки вирішити питання з відповідачем у добровільному порядку не вважається можливим. Обов'язок батьків матеріально забезпечувати своїх дітей передбачена статтею 180 Сімейного кодексу України. Закон покладає на батьків обов"язок утримувати своїх неповнолітніх дітей, тобто дітей, яким не виповнилось 18 років. Обов'язок утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення дітьми повноліття. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. Обов'язок утримувати дитину покладено в рівній мірі як на матір, так і на батька, причому, обов'язок особистий, індивідуальний, а не солідарний. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, розірваний їхній шлюб чи ні. Обов'язок з утримання зберігається і в разі позбавлення батьківських прав (ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України). Визнання батьків або одного з них недієздатним не припиняє їх обов'язку утримувати свою неповнолітню дитину. У такому випадку стягнення аліментів здійснюється з їх пенсії або іншого доходу на загальних підставах. Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем, виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилось, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості. У разі спору розмір заборгованості визначається судом. З 1 вересня 2011 року ОСОБА_5 навчається на денному відділенні Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України, що підтверджується довідкою зазначеного закладу № 760 від 04.11.13 року, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків. Дохід відповідача дозволяє йому надавати матеріальну допомогу своїй дитині, але добровільно він цього не робить. Навчання в НТ НМетАУ закінчується 30.06.2014 року. Згідно договору № 127/11-12 від 01.09.2011 року, вартість навчання складала 14 700 грн. Вона сама повністю оплачувала навчання дочки в технікумі. Від її батька на допомогу в навчанні не було отримано жодної копійки, дитина не отримувала навіть моральної підтримки з його боку. Виходячи зі змісту ст.199 Сімейного кодексу України, з відповідача підлягає до стягнення 1/2 частина плати за навчання дочки, тобто 7 тис. 350 грн. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, згідно ст.193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За відсутності угоди та за наявності виняткових обставин кожен з батьків може бути притягнутий судом до участі у несенні додаткових витрат, викликаних цими обставинами. Згідно зі ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Одержувач аліментів вправі також стягнути з винного у несвоєчасній сплаті аліментів особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, всі заподіяні простроченням виконання аліментних зобов'язань збитки в частині, не покритій неустойкою. Відповідач знав щодо аліментних зобов'язань, про виконавче провадження, про відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, однак ухилявся від добровільної виплати заборгованості аліментів у зазначеному розмірі, тобто навмисне не бажав виконувати рішення суду та постанову державного виконавця, чим і створив таку заборгованість. А оскільки відповідач винен у виникненні заборгованості, то, відповідно до ст.196 ЦК України, повинен сплатити неустойку. Розмір неустойки при виплаті аліментів встановлюється законодавцем таким чином, щоб вона спонукала сторони до належного виконання своїх обов'язків. Неустойка направлена на дисциплінування виконання зобов'язань по сплаті аліментів, тому повинна бути стягнута в повному об'ємі, що б боржник не порушував більше термінів сплати аліментів. За таких обставин звернулась до суду і просить стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по аліментам у розмірі 13 563, 99 грн.; неустойку (пеню) у розмірі 4 715, 81 грн. А також стягнути 1/2 частину оплати за навчання дитини в технікумі у розмірі 7 350 грн.

Відповідач надав до суду зустрічну позовну заяву, в якій посилається на той факт, що, згідно із ч.1 ст.187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст.194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються, відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилась при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст.187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-2524/11, який перебуває на виконанні у Відділі ДВС Нікопольського МРУЮ. З квітня 2011 року ОСОБА_4 сплачував аліменти не в повному обсязі, у зв'язку із чим утворилася заборгованість. Аналіз вище вказаних норм права та факт стягнення аліментів на підставі виконавчого листа дає підстави дійти висновку, що заборгованість за аліментами може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. А тому вважає, що в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом позов не може бути задоволений. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 утворилася внаслідок відсутності у ОСОБА_4 місця роботи (відсутність доходу), невеликого розміру пенсії, яка не покриває щомісячного нарахованого розміру аліментів, а також стан здоров'я ОСОБА_4 (який вимагає постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного лікування) та наявність інших аліментних зобов'язань. Розмір заборгованості було перераховано державним виконавцем Відділу ДВС Нікопольського МРУЮ в першому кварталі 2014 року за його заявою, відповідно до вимог чинного законодавства України, та розмір заборгованості на даний час йому не відомий. 17.02.2009 року він став батьком ще однієї дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_7 Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.11.2010 року у справі № 2-4140/10 з нього стягнуто аліменти на користь та на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 в особі матері ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.05.2010 року і до повноліття сина. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.11.2010 року у справі № 2-4139/10 з нього стягнуто аліменти на користь та на утримання його матері ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до дня смерті матері. Зазначені аліментні зобов'язання також перебувають на виконання у Відділі ДВС Нікопольського МРУЮ, звернено стягнення на його пенсію, з якої у примусовому порядку здійснюються відрахування на користь ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (довідки ПФУ додається). За положеннями ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки, (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов, повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За вимогами ч.1,2 ст.185 СК України, зобов'язання брати участь у додаткових витратах на дитину пов'язані з особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), а розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Стан його здоров'я незадовільний, він є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку в КЗ „Нікопольська міська лікарня № 4 ДОР", потребує постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного лікування (двічі на рік). Матеріальне становище ОСОБА_4 на даний час дуже складне. Місячний дохід ОСОБА_4 з урахуванням відрахованих аліментів за трьома виконавчими листами складає 496 грн. На ці гроші він повинен прогодувати себе, сплатити комунальні послуги та придбати необхідні ліки. А тому, хоч вимоги позивачки базуються на законі, але реально виконати таке рішення суду фактично буде неможливо. Закон поставив його перед ситуацією, коли відрахування на аліменти та вимоги ОСОБА_3 про стягнення неустойки зі сплати аліментів та витрат на навчання дитини залишають його без засобів до існування. На підставі викладеного та оскільки вважає вимоги позивачки такими, що не відповідають реальній дійсності і його фактичним можливостям просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення наявної заборгованості за аліментами на утримання дочки ОСОБА_5, суми неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів та витрат на оплату навчання дочки ОСОБА_5 в технікумі відмовити. А також звільнити його від сплати заборгованості за аліментами.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив суд відмовити відповідачу в задоволенні його зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя за зустрічним позовом підтримав в повному обсязі, позовні вимоги за первісною позовною заявою не визнав і суду пояснив, що він з його довірителем вважають, що суд зараз не може стягнути заборгованість з його довірителя, бо вона вже стягнута судом у вигляді аліментів. Крім того, додаткові витрати також, на їх думку, не можуть бути задоволені, оскільки це не особливі обставини. Крім того, просять врахувати стан здоров"я відповідача, його інвалідність та ту обставину, що він сплачує аліменти на утримання другої дитини та матері.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову категорично заперечував, посилаючись на те, що .

Третя особа в судовому засіданні пояснила, що відрахування проводились з заробітної плати відповідача до квітня 2011 року. А потім відповідач звільнився і оформив пенсію по інвалідності. Але їм про це не повідомив. Тому з квітня 2011 року по січень 2013 року відрахування з доходів позивача не проводились і сам він добровільно аліменти та заборгованість по ним не платив. Вони самі робили запити в різні інстанції та шукали відповідача.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов"язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Постановою КМ України № 146 від 26.02.1993 року „Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб" встановлено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, і зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками; доходів від підприємницької діяльності.

Згідно п.13 вказаної Постанови утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.06.2005 року з відповідача на користь позивачки ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.05.2005 року і до досягнення дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.5). 15.06.2011 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду вищевказані аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 було зменшено з ? частини до 1/6 частини доходів та заробітку відповідача (а.с.6-7). Згідно розрахунку державного виконавця відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, станом на 01.11.2014 року заборгованість по аліментам складає 13 563 грн. 99 коп. (а.с.62).

Суд вважає, що дана сума заборгованості повинна бути стягнута з відповідача в повному обсязі. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про поважність причини неможливості сплати його довірителем аліментів за період з квітня 2011 року по січень 2013 року через те, що він не працював, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що, розрахувавшись з роботи, відповідач не прийняв жодних заходів для звернення в центр зайнятості та повідомлення державного виконавця про свою тимчасову непрацездатність. Тобто фактично самоусунувся від сплати аліментів за вказаний період.

Однак, з огляду на ті обставини, що відповідач сплачує аліменти на утримання матері ОСОБА_9 (а.с.39), другої дитини ОСОБА_7 (а.с.40), має 3-ю групу інвалідності опорно - рухового апарату, в зв"язку з чим не може працювати за спеціальністю (а.с.46-51, 67), суд вважає, що в частині стягнення з відповідача пені по аліментам в сумі 4 715, 81 грн. позов задоволенню не підлягає. Не підлягає також стягненню, на думку суду, й ? частина оплати за навчання дитини в технікумі в сумі 7 350 грн., оскільки рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 19.03.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 на час її навчання вже було стягнуто аліменти в розмірі 1/8 частини доходів відповідача (а.с.58).

На підставі викладеного, керуючись ст.3, 10, 15, 57, 58, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.Стягнути з ОСОБА_4 суму заборгованості по аліментам 13 563, 99 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після оголошення або отримання рішення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал