Номер справи 623/1764/15-ц
Номер провадження 2/623/508/2015
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2015 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

14 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просить суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають (а.с. 30).

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволення позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю з наступних підстав.

Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Книгою 6 ЦК України 2003 року, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Суд звертає увагу, що правила книги шостої ЦК України 2003 року може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до положень статей 525, 527 ЦК УРСР спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється певними діями, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.2 ст. 549 ЦК УРСР строк.

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до змісту ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, що були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

При спадкоємстві за законом у першу чергу право на спадкування в рівних частках мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи з застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщин подається спадкоємцем особисто.

Позивач ОСОБА_2 на підставу своїх вимог посилається на статті 1220, 1221, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Як встановлено по справі, гр. ОСОБА_6 і гр. ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1969 року та разом проживали як подружжя за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8, 53).

Як установлено судом, ОСОБА_7 на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору забудови, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.11.1969 року за реєстром № 3289 та зареєстрованого в Ізюмському МБТІ за № 10169 від 13 березня 1980 року (а.с. 16-18, 58, 59-61).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації актів про смерть 23 січня 1995 року зроблено запис за № 51 відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського МУЮ, та 19 червня 2001 року видано повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 19, 52).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 381/95, відкритої Ізюмською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якої ОСОБА_4 11 липня 1995 року, тобто без пропуску визначеного ч.2 ст. 549 ЦК УРСР строку, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_6, яка до своєї смерті постійно проживала в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39, 40-42).

При цьому будь-яких документів (свідоцтво про народження) на підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_4 та померлої ОСОБА_6 матеріали зазначеної спадкової справи не містять (а.с. 40-42).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 23 травня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що в книзі реєстрації смертей 03 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 660 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського МРУЮ Харківської області, та 18 листопада 2005 року видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с. 5-6, 7, 20, 56).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 45/2013, відкритої Ізюмською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого ОСОБА_2 24 січня 2013 року, з продовженням строку для прийняття спадщини на шість місяців рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 27.12.2012 року, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після свого чоловіка ОСОБА_4, який до своєї смерті постійно проживав в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось (а.с. 39, 67-72).

Відсутні в матеріалах цивільної справи докази на підтвердження того, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, взагалі існують правовстановлюючі документи, які б свідчили про те, що вказана позивачкою 1/4 частка житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 600 кв.м., є спадковим майном після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належав ОСОБА_7 на праві приватної власності на підставі договору забудови, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.11.1969 року за реєстром № 3289 та зареєстрованого в Ізюмському МБТІ за № 10169 від 13 березня 1980 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, про що в книзі реєстрації смертей 03 червня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 449 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського МРУЮ Харківської області, та 03 червня 2008 року видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 (а.с. 21, 51).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 657/2008, відкритої Ізюмською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, після смерті якого ОСОБА_9 19 червня 2008 року, тобто без пропуску визначеного законодавством строку, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після свого брата ОСОБА_7, який до своєї смерті постійно проживав в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 лютого 2009 року на 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

На 1/4 частину жилого будинку свідоцтво про право на спадщину за законом не видано.

(а.с. 39, 43-65)

Згідно висновку про технічний стан житлового будинку станом на 23.03.2015 року, технічного паспорту на будинок станом на 23.03.2015 року, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 08.06.2015 року щодо права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 600 кв.м., вбачається:

- 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору забудови, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області 11.11.1969 року за реєстром № 3289 та зареєстрованого в Ізюмському МБТІ за № 10169 від 13 березня 1980 року;

- 3/8 частини вказаного жилого будинку з прибудовами належать ОСОБА_10 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 січня 2012 року;

- 3/8 частини вказаного жилого будинку з прибудовами належать ОСОБА_11 на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 січня 2012 року.

(а.с. 9-14, 73-74)

Таким чином, у справі як обставина, що має істотне значення для вирішення питання щодо обсягу спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_4, не встановлена належність ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 600 кв.м.

Крім того, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розгляду за наявності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом.

Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Так, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану; копії актових записів: записи в паспортах про другого з подружжя; копії рішень суду, що набрали законні сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Судом установлено, що 6 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини за законом на спадщину на частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 07.04.2015 року № 883/02-17 вбачається, що після смерті гр. ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно п.4.15 гл. 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємець повинен надати нотаріусу правовий документ, який підтверджує право власності померлого на майно, яке успадковується. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не надано правовий документ на частину житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, видати свідоцтво про право на спадщину за законом Ізюмська державна нотаріальна контора не має можливості.

Для визнання права власності в порядку спадкування на частину житлового будинку, позивачці було рекомендовано звернутися до суду.

(а.с. 22)

Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Але, як встановлено по справі, Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті гр. ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, не виносилася.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, що стосується визнання за позивачкою ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці розміром 600 кв.м., в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, суд відмовляє в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати не компенсуються у зв'язку відмовою у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 2).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачкою ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а неприсутніми сторонами у той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя -