Справа № 2-1608/2010
У Х В А Л А

24 листопада 2010 року місто ОСОБА_1

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, бездіяльності, скасування рішення та поновлення житлових прав,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_2 з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, бездіяльності, скасування рішення та поновлення житлових прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона з березня 1986 року постійно проживає та користується кімнатами №№1,3 в квартирі №27 житлового будинку №20 корп.Б по вул..Терешкової в м.Одесі, які їй були тимчасово надані з фондів державного житла за розпорядженням голови Одеської міської ради в порядку поліпшення житлових умов до отримання окремої квартири. Спірне житло було надано на умовах безстрокового найму. Весь час проживання в спірному приміщенні позивачка виконує всі зобов»язання передбачені законодавством для наймачів житлових приміщень, здійснює поточний ремонт, сплачує житлово-комунальні послуги. Факт надання спірного житла та правомірного користування ним ніким не заперечувався. На даний час спірна квартира віднесена до комунальної власності міста, знаходиться у віданні Одеської міської ради, утримується, експлуатується та знаходиться на балансі житлової організації КП Домоуправління №18. В травні 2009 року позивачка дізналася, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №207 від 19.03.2009р. «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» займане позивачкою житло було включено до фонду житла для тимчасового проживання. Позивачка вважає, що вказане рішення в частині включення займаного нею житла є незаконним, оскільки воно було прийнято всупереч вимогам п.4 Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004р. №422 «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання» та таким, що порушує її житлові права та інтереси, оскільки до фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення.

22 травня 2009 року позивачка надіслала відповідачу письмову скаргу з вимогою скасувати незаконне рішення в частині, що стосується займаного нею житла та повідомити її про причини порушення та осіб, які винні в порушенні законодавства при прийнятті рішення. На дану позивачкою скаргу відповідач не відповів.

Посилаючись на вказане, позивачка просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №207 від 19.03.2009р. «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» в частині включення кімнат №№1,3 квартири №27 житлового будинку №20 корпус Б по вул..Терешкової в м.Одесі до фонду житла для тимчасового проживання; визнати незаконною бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради, пов»язану з невиконанням вимог ст.ст.19,20 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді скарги позивачки щодо об»єктивної, всебічної та своєчасної перевірки скарги, скасування або зміни оскаржуваного рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо воно не відповідає закону або іншим нормативним актам, невідкладного вжиття заходів до припинення неправомірних дій, виявлення, усунення причин та умов, які сприяли порушенням, забезпечення поновлення порушених прав, вирішення питань про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, недопущення безпідставної передачі розгляду скарг іншим органам, особистої організації та перевірки стану розгляду скарг громадян, вжиття заходів до усунення причин, що їх породжують.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

20.09.2010р. в судовому засіданні представник виконавчого комітету Одеської міської ради (за довіреністю) ОСОБА_1 заявив клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, бездіяльності, скасування рішення та поновлення житлових прав, посилаючись на те, що зазначена справа є справою адміністративної юрисдикції та її розгляд повинен відбуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно п.п.1,7 ч.1 ст.3 КАС України спір за участю суб»єктів владних повноважень, що виникає при виконанні ним у спірних правовідносинах, наданих чинним законодавством владних управлінських функцій, підлягає розгляду за правилами КАС України. Визначальним критерієм віднесення справи до адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб»єкту владних повноважень та виконання ним у спірних правовідносинах управлінських функцій.

Представник позивача ОСОБА_3 проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає необхідним закрити провадження по справі по слідуючим підставам.

Згідно до п.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.9 КАС України до субєктів владних повноважень відносяться органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадови чи службові особи, інші субєкти при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною другою вказаної вище статті передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

В абзаці третьому підпункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010р. у справі №1-6/2010 за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України вказано, що Конституційний Суд України вважає, що системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є субєктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.

Отже, положення ч.1 ст.143 Конституції України «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції» стосується вирішення органами місцевого самоврядування, як субєктами владних повноважень, питань, визначених законами до їх компетенції.

Також, Конституційним Судом України у 5 пункті вказаного рішення зазначено, що за Конституцією і законами України публічно-правові спори в Україні розглядають і вирішують Конституційний Суд України, суди загальної юрисдикції в порядку кримінального та адміністративного судочинства.

На думку Конституційного Суду України, вирішення спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів, крім публічно-правових спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У своїй резолютивній частині Конституційний Суд України вирішив:

· положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими

територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як субєкти владних повноважень;

· положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно

поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належить і спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Крім того, відповідно до статті 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

До повноважень Конституційного Суду України, відповідно до ст. 150 Конституції України, належить офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З цих питань Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

У своїй позовній заяві, яка розглядається в рамках цивільного судочинства, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 19.03.2009р. за № 207, при прийнятті якого, виконавчий комітет Одеської міської ради здійснював свої владні функції, як субєкт владних повноважень, відповідно до діючого законодавства а також визнати незаконною бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради, пов»язану з невиконанням вимог ст.ст.19,20 Закону України «Про звернення громадян» при розгляді скарги позивачки щодо часткового скасування незаконного рішення виконкому Одеської міської ради від 19.03.2009р. №207. Інших вимог позивачкою заявлено не було.

Таким чином суд прийшов до висновку про те, що оскарження зазначеного рішення та визнання його незаконним, а також визнання незаконною бездіяльності виконавчого комітету Одеської міської ради відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

На підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, бездіяльності, скасування рішення та поновлення житлових прав має бути закрито, оскільки даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, Рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010р. №10-рп/2010, суд

У Х В А Л И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконними рішення, бездіяльності, скасування рішення та поновлення житлових прав закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з моменту проголошення ухвали особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з часу отримання копії цієї ухвали.

Суддя: І.А.Мазун