Номер провадження: 22-ц/785/3904/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеського національного морського університету, до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідачів Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на дачний будинок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів, витребування майна від добросовісного набувача, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 року,

встановила:

У липні 2014 р. прокурор Київського району м. Одеси (далі Прокурор) звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: 1) визнати недійсним Свідоцтво № 014721 від 24.07.2001 р. про право власності на дачний будинок, розташований по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі, укладений 29.12.2004 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; 3) визнати недійсним договір дарування дачного будинку по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі, укладений 14.07.2008 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; 4) визнати незаконним та скасувати рішення реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» від 21.06.2011 р. про державну реєстрацію права власності на дачний будинок по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі за ОСОБА_6; 5) визначити порядок виконання рішення суду, вказавши, що воно є підставою для внесення реєстраційною службою запису про скасування державної реєстрації права власності на дачний будинок по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі за ОСОБА_6; 6) витребувати дачний (літній) будинок по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі від ОСОБА_6 та повернути його державі в особі Одеського національного морського університету.

Позовні вимоги Прокурор обґрунтовував тим, що Одеський національний морський університет (далі ОСОБА_7) є державним навчальним закладом, який утримується за рахунок коштів державного бюджету. Будинки і споруди, інші основні засоби та матеріальні цінності, що перебувають на балансі ОСОБА_7, є державною власністю, закріплені за ОСОБА_7 на праві оперативного управління.

Згідно рішення виконкому Одеської міської ради від 30.06.1965 р. № 477 ОСОБА_7 по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі було надано земельну ділянку разом із 20-ма самовільно зведеними літніми будинками. Всі вони були поставлені на баланс ОСОБА_7. Літні будинки не є капітальними спорудами, без фундаменту, використовувалися для літнього відпочинку студентів і співробітників ОСОБА_7. Земельна ділянка використовується під океанологічну лабораторію ОСОБА_7.

24.07.2001 р. Управління земельних ресурсів Одеської міської ради видало ОСОБА_4 Свідоцтво про право власності на один з дачних будинків, що перебували на балансі ОСОБА_7. Свідоцтво про право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН». Вказане Свідоцтво є незаконним, оскільки видано на підставі довідки ОСОБА_7, яка підписана неповноважними особами. Реєстрація права власності є незаконною оскільки право власності на споруди не повязані фундаментом із землею не підлягають реєстрації. Земельна ділянка під будиночок не відводилася. Будиночок не відноситься до садових та дачних, на які Управління земельних ресурсів Одеської міської ради мало право видавати свідоцтво про права власності.

29.12.2004 р. ОСОБА_4 продав дачний будинок ОСОБА_5, який в свою чергу 14.07.2008 р. подарував його ОСОБА_6 Оскільки ОСОБА_4 набув право власності на дачний будинок всупереч вимогам чинного законодавства, то зміст договорів купівлі-продажу та дарування цього дачного будинку також суперечить вимогам законодавства, інтересам держави, а отже вказані договори мають бути визнані недійсними.

Оскільки літній будинок вибув з володіння ОСОБА_7 незаконним шляхом, поза волею власника, зазначене майно підлягає витребуванню від його набувача ОСОБА_6.

Прокурор та представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_6 та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. У письмових запереченнях на позов ОСОБА_6 посилалася на те, що матеріали справи не містять доказів того, що спірний будинок знаходився у державній власності. Відсутні документи щодо користування земельною ділянкою. Сплинув строк позовної давності. Прокурор не мав права звертатися з вказаним позовом, оскільки ОСОБА_7 не є органом державної влади, інтереси держави в даному випадку не порушуються.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що спірний будинок він побудував за власні кошти на території літнього табору колишнього Одеського інституту інженерів морського флоту, оформив правовстановлюючі документи та продав.

Представник відповідача - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився. У наданій суду заяві позов не визнав, просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач - комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради представника у судове засідання не направило. У наданому суду письмовому запереченні позов не визнало. Справу просило розглянути за відсутності представника комунального підприємства.

Третя особа - Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції представника у судове засідання не направила. У наданій суду заяві просила розглянути справу за відсутності представника реєстраційної служби.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.02.2015 р. позов Прокурора задоволено частково. Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на дачний будинок, розташований в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського № 111а, № 014721, видане 24.07.2001 р. Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради ОСОБА_4. Витребувано дачний будинок, розташований в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського № 111а, у ОСОБА_6 та повернуто його державі, в особі Одеського національного морського університету. Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації права власності ОСОБА_6 на дачний будинок, розташований в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського № 111а. В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в позові. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Додатково надали суду: 1) висновок експерта № 71/15 від 11.09.2015 р. будівельно-технічного дослідження про те, що спірний дачний деревяний будинок, розміщений за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а, не є аналогічним по конструктивним та обємно-планувальним рішенням (типовим) відносно інших суміжних дачних деревяних будинків; 2) листи Одеського міського управління земельних ресурсів, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління екологічної безпеки Одеської міської ради - про відсутність документів щодо реєстрації права власності/користування земельною ділянкою, на якій розміщений спірний дачний будинок, за ОСОБА_7. Відсутність архітектурно-планувального завдання щодо спірної земельної ділянки, ненадходження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_7. Проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та проект будівництва на ній для узгодження до санітарно-епідеміологічної службі в м. Одесі не надходив.

Представник ОСОБА_7 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу, додаткових письмових поясненнях до заперечень вважав необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що у звязку з давниною подій ОСОБА_7 не володіє точними відомостями щодо того, за яких обставин та за яких часів спірний будинок почав існувати. Певна кількість самовільно збудованих будинків вже знаходилась на земельній ділянці, яка була надана колишньому Одеському інституту інженерів морського флоту (попереднику ОСОБА_7) згідно рішення виконкому Одеської міської ради від 30.06.1965 р. № 477. Право власності на них не оформлювалося, оскільки вони не повязані фундаментом із землею. Деяка кількість будинків була збудована пізніше за рахунок коштів ОСОБА_7. ОСОБА_7 намагається оформити право користування земельною ділянкою по вул. Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі. Знаходження на земельній ділянці будинку, на яке зареєстровано право власності за фізичною особою, стає на заваді процесу землевпорядкування. Спірний обєкт не є капітальною спорудою. Отже, видача Свідоцтва про право власності, реєстрація права власності на цей обєкт відбулося з порушенням встановленого на той час порядку державної реєстрації права власності. Свідоцтво про право власності на дачний будинок було видано Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі довідки ОСОБА_7, яку підписали неповноважні особи. Посилання апелянта на строк позовної давності є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 стало відомо про належність будинку на праві власності іншій особі тільки у листопаді 2011 р.. При звернені прокурора з позовом до суду в інтересах держави останній самостійно визначає в кожному конкретному випадку в чому відбулося порушення інтересів держави, яке державне підприємство чи установа представляє державу в спірних правовідносинах. Тому подання прокурором позову в інтересах держави, в особі ОСОБА_7 є таким, що повністю ґрунтується на законі.

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в запереченнях на апеляційну скаргу. Додатково надав ОСОБА_7 огляду спірного будинку від 08.09.2015 р. про те, що спірний дачний будинок відрізняється від інших по довжині, ширині, розміщенню зовнішньої обшивки.

Прокурор в додаткових письмових запереченнях, до письмових заперечень ОСОБА_7, посилався на те, що твердження апелянта про подальше вилучення наданої у 1965 р. ОСОБА_7 земельної ділянки є безпідставним. Рішенням виконкому Одеської міської ради від 01.09.1988 р. № 393 було скасовано рішення виконкому Одеської міської ради від 07.07.1988 р. «Про вилучення земельних ділянок у підприємств, організацій та відвід Одеському протизсувному управлінню ділянки в тимчасове користування».

У судовому засіданні прокурор вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Апеляційна скарги є безпідставною. Підтримав доводи, які викладені в письмових запереченнях ОСОБА_7 на апеляційну скаргу.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі Департамент) письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Представник Департаменту в судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу задовольнити. Посилався на те, що прокурор неправильно визначився з органом, який здійснює відповідні функції у спірних правовідносинах. ОСОБА_7 не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування. Не доведено, які права держави порушені, в чому полягає це порушення. Після прийняття рішення про надання земельної ділянки у 1965 р. ОСОБА_7 в подальшому не оформив належним чином свої права власності або користування земельною ділянкою.

Відповідач - Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (далі Комунальне підприємство) письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало. В судове засідання представника не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Заяв та клопотань не надало.

Третя особа Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції (далі Реєстраційна служба) письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судове засідання представника не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв та клопотань не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договорів купівлі-продажу від 29.12.2004 р. та дарування від 14.07.2008 р. дачного будинку, визнання незаконним та скасування рішення реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» від 21.06.2011 р. про державну реєстрацію права власності на дачний будинок Прокурором не оскаржено. Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України рішення суду у вищезазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів порушують інтереси держави, в особі ОСОБА_7. Прокурор підтвердив право власності держави на спірний будинок. ОСОБА_4 не мав права його відчужувати, оскільки отримав Свідоцтво про право власності на дачний будинок з порушенням встановленого порядку. Майно державної власності вибуло з володіння ОСОБА_7, за яким воно було закріплено на праві оперативного управління, поза його волею. Земельна ділянка передана у постійне користування ОСОБА_7 відповідно до положень Земельного кодексу України і використовується під океанологічну лабораторію (Т. 1, а. с. 154 163).

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вимогам діючого законодавства не відповідає.

Погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що спірний будинок знаходився у державній власності і був закріплений на праві оперативного управління за ОСОБА_7, а тому є підстави для його витребування, земельна ділянка передана у постійне користування ОСОБА_7 відповідно до положень Земельного кодексу України не можна. Цих висновків суд дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 15, 16, 17, 388 ЦК України, ст. ст. 12, 83, 92, 116, 123, 125, 126, підпункту е) пункту 4 Р. ІХ «Прикінцеві положення», п. п. 1, 2 Р. Х «Перехідні положення» ЗК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинному на час звернення з позовом)) та процесуального (ст. ст. 3, 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права. Доводи апелянта про те, що про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають в тому, що спірний дачний будинок був побудований ОСОБА_4 за власні кошти, ніколи не знаходився у власності держави, ОСОБА_7 не є належним користувачем земельної ділянки є обґрунтованими.

Встановлено, що у 1930 р. було створено Одеський інститут інженерів водного транспорту, який у 1945 р. було перейменовано в Одеський інститут інженерів морського флоту. У 1994 р. вказаний інститут було перейменовано в Одеський державний морський університет, якому у 2002 р. надано статус національного. ОСОБА_7 утримується за рахунок коштів державного бюджету, знаходиться у безпосередньому підпорядкуванні Міністерства освіти і науки України. Будівлі, споруди, інші засоби та матеріальні цінності, що перебувають на балансі ОСОБА_7, є державною власністю і закріплені за останнім на праві оперативного управління.

Відповідно до листа Міністерства освіти і науки України від 22.06.2010 р. № 10/5-5-175 (Т. 1, а. с. 13) за ОСОБА_7 на праві оперативного управління закріплено, зокрема, адміністративний аудиторний корпус блок «А», адміністративний аудиторний корпус блок «Б», старий навчальний корпус, лабораторний корпус, павільйон кафедра ПТМ і МР, градирня, спортивний комплекс, навчальні майстерні, столярна майстерня і жерстяний цех, склад металевий, лабораторія кафедри СЕУ, типографія, дворовий туалет, пожежний резервуар, градирня, прохідна по вулиці Мечникова, 34, корпуси гуртожитку №№ 1, 1А, 3, 4, 5, 6, дворовий туалет, центральний склад, склад білизни, автомобільний клас, по вулиці Старопортофранківська, 59, навчальний корпус № 2 по вулиці Топольського, 4-А, корпус гуртожитку № 7 по вулиці Іцхака Рабіна, 39, корпус гуртожитку № 8 по вулиці Балківська, 29, лабораторія кафедри будівельних конструкцій по вулиці Дача Ковалевського. 111а.

13.03.1965 р. рішенням виконкому Одеської міської ради № 167 Одеському інституту інженерів морського флоту було надано земельну ділянку в районі Чорноморки, замість частини узбережжя від парку ім. Т.Шевченка до пляжу «Отрада», з метою перебазування водної станції інституту (Т. 1, а. с. 11 -12).

30.06.1965 р. рішенням виконкому Одеської міської ради № 477 Одеському інституту інженерів морського флоту було відведено іншу, розташовану в районі колишньої ОСОБА_10, земельну ділянку, разом із самовільно зведеними на ній будівлями - 20-ма літніми будинками та зеленими насадженнями (Т. 1, а. с. 10, 28, 29). Вказані літні будинки не є капітальними спорудами, не повязані із землею фундаментом, використовуються для відпочинку співробітників та студентів інституту.

Рішенням виконкому Одеської міської ради від 07.07.1988 р. № 288 земельну ділянку, надану рішеннями виконкому № 167 від 13.03.1965 р., № 477 від 30.06.1965 р., було витребувано із користування Одеського інституту інженерів морського флоту та відведено Одеському протизсувному управлінню (Т. 1, а. с. 281 284).

Рішенням виконкому Одеської міської ради від 01.09.1988 р. № 393 рішення виконкому Одеської міської ради від 07.07.1988 р. № 288 про витребування земельної ділянки із користування Одеського інституту інженерів морського флоту було скасовано і вказано про необхідність вирішення питання про виділ земельної ділянки для перебазування бази відпочинку Одеського інституту інженерів морського флоту (Т. 1, а. с. 298 301).

На час подання прокурором позову до суду земельна ділянка за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а використовується ОСОБА_7 як океанологічна лабораторія гідротехнічного факультету, а також як водноспортивна станція (Т. 1, а. с. 129 144).

Відповідно до Висновку начальника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 16.08.2004 р. про можливість надання в оренду земельної ділянки погоджено Управлінням надання ОСОБА_7 земельної ділянки за вищевказаною адресою в оренду (Т. 1, а. с. 332 333).

Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі відносно земельної ділянки, яка розміщена за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а, матеріали справи не містять. Згідно з відомостями, які містяться у листах Одеського міського управління земельних ресурсів, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, Управління екологічної безпеки Одеської міської ради, відсутні документи щодо реєстрації права власності/користування земельною ділянкою, на якій розміщений спірний дачний будинок, за ОСОБА_7 (Т. 2 а. с. 28, 31, 34). Викладені у листі Міністерства освіти і науки України від 22.06.2010 р. № 10/5-5-175 (Т. 1, а. с. 13) відомості про те, що земельні ділянки передані ОСОБА_7 у постійне користування відповідно до положень Земельного кодексу України, не підтверджені належними та допустимими доказами.

У період з 1960 р. по 1970 р., точну дату встановити не вдалося, ОСОБА_4 за усною домовленістю та за згодою керівництва Одеського інституту інженерів морського флоту на земельній ділянці, розміщеній за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а, розмістив власний дачний будинок, який також не повязаний із землею фундаментом. Обставини щодо будівництва ОСОБА_4 дачного будинку підтверджуються його письмовими запереченнями на позов (Т. 1, а. с. 42 43), поясненнями останнього у суді та поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13. Ці доводи не спростовані ні прокурором, ні ОСОБА_7. Навпаки, відповідно до складеного ОСОБА_7 огляду спірного будинку від 08.09.2015 р. спірний дачний будинок відрізняється від інших дачний будинків, розміщених на спірній земельній ділянці, по довжині, ширині, розміщенню зовнішньої обшивки (Т. 2, а. с. 3). Згідно Висновку експерта № 71/15 від 11.09.2015 р. будівельно-технічного дослідження, наданого ОСОБА_6, спірний дачний деревяний будинок, розміщений за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а, не є аналогічним по конструктивним та обємно-планувальним рішенням (типовим) відносно інших суміжних дачних деревяних будинків (Т. 2, а. с. 11-18).

Відповідно до кошторисно-фінансового розрахунку на будівництво будинків для студентів Одеського інституту інженерів морського флоту від 10.02.1968 р. (Т. 1, а. с. 95), акту попереднього технічного прийняття будівель від 18.05.1968 р. (Т. 1, а. с. 96) у 1968 р. було прийнято в експлуатацію пять житлових будинків для студентів.

24.07.2001 р. Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради (Т. 1, а. с. 98 106), ОСОБА_4, на підставі довідки ОСОБА_7 № 47 від 19.06.2001 р., технічного паспорту від 25.06.2001 р. та розпорядження Управління земельних ресурсів Одеської міської ради № 658 від 24.07.2001 р., було видано Свідоцтво про право власності на дачний будинок № 014721 (Т. 1, а. с. 14 19). Довідка ОСОБА_7 № 47 від 19.06.2001 р. підписана неповноважними особами.

29.12.2004 р. ОСОБА_4 продав дачний будинок ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 20), який у свою чергу 14.07.2008 р. подарував дачний будинок ОСОБА_6 (Т. 1, а. с. 21).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу звернення прокурором до суду в інтересах держави, витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (чинному на час звернення з позовом) передбачено, що підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності таких підстав прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами. При цьому прокурор визначає в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Частиною 2 ст. 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) під поняттям «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що прокурор у позові повинен був визначити орган, здійснюючий відповідні функції у спірних відносинах, і яким може бути орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Одеського національного морського університету (Т. 1, а. с. 1 8), який не є ані органом державної влади, ані органом місцевого самоврядування.

Звертаючись з позовом на захист прав та інтересів держави Прокурор послався на порушення відповідачами: 1) права власності держави на дачний будинок; 2) права володіння та користування ОСОБА_7 земельною ділянкою. Саме обставини щодо права власності держави на спірний дачний будинок, право володіння та користування ОСОБА_7 земельною ділянкою, на якій розміщений спірний дачний будинок підлягають доказуванню під час судового розгляду (ст. 179 ЦПК України). Прокурор та ОСОБА_7 зобовязані надати належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин (ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України).

Відповідно до правил, встановлених ст. ст. 15, 16, 17 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту є зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади. Орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом

Згідно із ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо мано: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, законодавством встановлено, що право витребування майна від добросовісного набувача належить тільки власнику.

Позивач не довів що спірний дачний будинок належить на праві власності ОСОБА_7. Відповідно до довідки ОСОБА_7 від 05.11.2014 р. № К/1806 (Т. 1, а. с. 97) неможливо встановити, що спірний дачний будинок знаходився на земельній ділянці в момент її передачі ОСОБА_7 у 1965 р.. Інформацію про те, коли саме спірний дачний будинок було прийнято на баланс ОСОБА_7, підстави цього, останній не надав. Наказ або будь-який інший документ про прийняття дачного будинку на баланс ОСОБА_7 серед архівних документів не знайдений. У листі Міністерства освіти і науки України від 22.06.2010 р. № 10/5-5-175 (Т. 1, а. с. 13) вказується про те, що за ОСОБА_7 на праві оперативного управління закріплено, зокрема, лабораторія кафедри будівельних конструкцій по вулиці Дача Ковалевського, 111а. В цьому листі нічого не вказується про океанологічну лабораторію гідротехнічного факультету та водноспортивну станцію за вказаною адресою.

Обставини щодо неможливості надання документів з прийняття на баланс ОСОБА_7 спірного дачного будинку підтвердив в судовому засіданні і представник ОСОБА_7. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів приймає також до уваги, що Прокурором не заявлені будь-які вимоги щодо розпорядження Управління земельних ресурсів Одеської міської ради № 658 від 24.07.2001 р., на підставі якого було видано Свідоцтво про право власності на спірний дачний будинок. Позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва заявлені некоректно. В Узагальненні Верховного Суду України від 24.11.2008 р. «Про розгляд судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу на те, що некоректним є застосування терміна «недійсність» до нормативно-правових актів у цьому випадку мова може йти про їх нечинність або неправомірність (незаконність, протиправність), а також до документів, якими оформлюється, підтверджується право, оскільки право не може бути недійсним. Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер, тощо), рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів громадських обєднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек).

Щодо посилання суду першої інстанції відносно права користування ОСОБА_7 земельною ділянкою, розміщеною за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 111а, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 12, 83, 92, 116, 123, 125, 126 ЗК України (2001 р.), передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності. Право постійного користування земельними ділянками із земель комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належить до державної або комунальної власності на підставі рішення органів місцевого самоврядування. Право постійного користування на земельну ділянку виникає лише після одержання користувачем відповідного державного акту та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Підпунктом е) пункту 4 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» ЗК України (2001 р.) передбачено, що Кабінет Міністрів України у шестимісячний строк після опублікування цього Кодексу повинен визначити потреби наукових установ та навчальних закладів у земельних ділянках для проведення наукових досліджень, вирощування елітного насіннєвого матеріалу, потреб племінного поголівя худоби у кормах, здійснення навчального процесу і вирішити питання щодо земель наукових установ та навчальних закладів, які можуть бути передані для іншого використання.

Пунктами 1, 2 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (2001 р.) встановлено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення в дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішенню на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади ат органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядка та з додержанням вимог цього Кодексу.

Встановлено, матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка, розміщена по вулиці Дача Ковалевського, 111а в м. Одесі була надана ОСОБА_7 у 1965 р.. З цього часу ОСОБА_7 у встановленому порядку не вирішив питання про надання земельної ділянки у користування, отримання відповідного правовстановлюючого документу щодо користування земельною ділянкою, проведення державної реєстрації. За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірна земельна ділянка на час розгляду справи знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Одеса, інтереси якої представляє орган місцевого самоврядування Одеська міська рада. Вимог щодо захисту інтересів Одеської міської ради, у звязку із знаходженням на належній їй земельної ділянки належного фізичній особі майна, Прокурором не заявлено.

Оскільки прокурор звернувся до суду з позовом не в інтересах відповідного органу державної влади, ні Прокурор, ні ОСОБА_7 не довели належними та допустимими доказами знаходження спірного дачного будинку у власності держави, недоведеності порушення прав ОСОБА_7 щодо користування земельною ділянкою, то у задоволенні вимог прокурора про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний дачний будинок, витребування дачного будинку необхідно відмовити за їх недоведеністю. Вимоги щодо визначення порядку виконання рішення суду є похідними, а тому в їх задоволенні також необхідно відмовити.

Оскільки неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вищевказаних вимог Прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2015 - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави, в особі Одеського національного морського університету, до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідачів Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на дачний будинок, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів, витребування майна від добросовісного набувача відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_14

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3