Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/2350/15ц Головуючий у 1 інстанції: Голубкова М.А.
Провадження № 22-ц/778/5919/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист житлових прав та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист житлових прав та вселення. В позові зазначала, що її батьку - ОСОБА_5, належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.06.1976р. №3-2838, об'єкт нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна 46. Вона прописана за зазначеною адресою з 30.03.1990р., що підтверджується записом у домовій книзі, паспортом. За життя батька вони робили перебудову житлових приміщень, але ввести їх в експлуатацію не встигли. 17.01.2015р. ОСОБА_5 помер. ОСОБА_3 була співмешканкою батька та проживала з ним без реєстрації шлюбу з 2009 року, але не постійно. ОСОБА_5 склав заповіт на користь відповідача та остання повідомила, що більше не пустить її в житлове приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, 46, де поміняла замки. Вважає дії відповідача незаконними. Просила суд поновити житлові права шляхом вселення до вказаного будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_4 до житлового приміщення за адресою: м.Запоріжжя, вул. Магістральна, 46.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивачем подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких наводяться доводи на спростування апеляційної скарги. Позивач просить оскаржене рішення залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2015 року помер батько позивача ОСОБА_5. За життя йому належав на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 05.06.1976р. №3-2838, об'єкт нерухомості за адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна 46.

ОСОБА_5 все своє майно заповів ОСОБА_3

З копії спадкової справи № 72/2015 відкритої після померлого 17 січня 2015 року ОСОБА_5, наданою П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою суду першої інстанції підтверджено, що ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась з заявою про прийняття спадщини.

Згідно домової книги ОСОБА_4 з 30.03.1990 року по теперішній час зареєстрована у вказаному житловому приміщенні за адресою: м. Запоріжжя вул. Магістральна, 46.

За життя батька позивача ОСОБА_5 та до теперішнього часу вона в судовому порядку не визнавалась такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя вул. Магістральна, 46.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Рішення суду ухвалене у відповідності до ст. 47 Конституції України, якою гарантовано, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав в порядку, передбачених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Є правильним висновок рішення суду, що місце постійного проживання ОСОБА_4 зареєстроване за вказаною адресою: Запоріжжя вул. Магістральна, 46. Позивач не визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вона має передбачене і захищене законом право проживання у спірному житловому приміщенні.

Доводи апеляційної скарги, що вказане приміщення по вул.Магистральній,46 у м.Запоріжжі не є житловим, оскільки у 1976р. нині померлий ОСОБА_5 придбав обєкти незакінченого будівництва у стані 12% готовності, не можуть спростувати рішення суду. Так, за вказаною адресою, як у житловому будинку, зареєстрована позивач, відносно цього будинку подала заяву про прийняття спадщини за заповітом відповідач, яка зазначає, що проживає у будинку, вела з померлим будівельні роботи. Обставина набуття у 1976р. недобудованого будинку не спростовує інших встановлених судом обставин. А саме, постійного проживання в будинку померлого батька позивача, наявності домової книги, факту реєстрації у вказаному житлі позивача.

Доводи апеляційної скарги, що позов предявлений до неналежного відповідача на прізвище «Рузанова», а прізвище відповідача «Рузавіна» спростовані матеріалами справи, з яких видно, що позивач подала заяву про уточнення прізвища відповідача (а.с.26), що було враховано судом при розгляді справи та судочинство проведено у справі, де відповідачем є належна особа на прізвище «Рузавіна».

Доводи апеляційної скарги, що померлий батько позивача за життя звертався до суду з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням не спростовують висновки рішення суду першої інстанції. Факт втрати права проживання у житловому приміщення має бути підтвердженим рішенням суду, що набрало законної сили, а не копією позовної заяви, яка судом не розглядалася, рішення не приймалося. Такого доказу апелянт не може надати у звязку із відсутністю судового рішення з цього питання.

Доводи апеляційної скарги, що позивач бажала звернутися з позовом про визнання незаконною реєстрації позивача у вказаному будинку не здатні спростувати висновки рішення.

Доводи апеляційної скарги, що позивач, як член сімї померлого колишнього власника, не зберігає право користування спірним житлом відносно нового власника спадкоємиці за заповітом не можуть братися до уваги, оскільки виходять за межі розгляду справи, в якій не заявлено позовних вимог щодо позбавлення позивача права користування спірним житлом з наведених ОСОБА_3 підстав .

Доводи щодо порушення права власності відповідача не мають свого підтвердження, оскільки остання не має правовстановлюючих документів щодо наявності у неї права власності на вказаний будинок.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи встановлено шляхом дослідження нових доказів у порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України, що спірний будинок придбаний у 1976р. подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_9 14.11.2008р. з заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріальної контори її донька - позивач. Вказане підтверджується постановою від 07.12.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, питання наявності права власності сторін на вказаний будинок, часток у цьому праві, не є вирішеним на даний час, а тому доводи відповідача про порушення її права власності на будинок в цілому, не мають доказового підтвердження.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: