РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 грудня 2015 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

13 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 4 168 грн. 47 коп., посилаючись на те, що 27.12.2012 року вона позичила відповідачу 100 доларів США, які останній зобовязувався повернути 20.01.2013 року, проте борг не повернув. У звязку з наведеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 100 доларів США, що еквівалентно 2 275 грн. 69 коп., з урахуванням встановленого індексу інфляції 1 700 грн. 87 коп. та 3 % річних в сумі 191 грн. 91 коп. і судові витрати по справі в сумі 487 грн. 20 коп.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав.

У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передай грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом обєктивно встановлено, що 27.12.2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 100 доларів США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою позичальника (оригінал долучений до матеріалів справи). Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обовязки згідно закону України.

Відповідно до роз'ясень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу згідно договору позики від 27.12.2012 року в сумі 100 доларів США.

При поданні позову позивачем визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 23,518152 грн. за 1 долар США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, виходячи із наведених позивачем в розрахунку до позовної заяви формул, складові та суми стягнення з відповідача на користь позивача, - позика в еквіваленті до 100 доларів США становитиме 2 351 грн. 81 коп.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розписки від 27.12.2012 року відповідач зобовязувався повернути позивачу позику до 20.01.2013 року включно. Відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню позики, а тому за період з 21.01.2013 року по 12.11.2015 року з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % від простроченої суми: 2 351,81 грн. / 100 х 3 / 365 х 1026 = 198 грн. 32 коп. Проте, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних в сумі 191 грн. 91 коп., а з урахуванням того, що суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог, тому до задоволенню підлягає сума 3 % річних 191 грн. 91 коп.

Разом з тим, індекс інфляції (індекс споживчих цін), відповідно Закону від 03.07.2015 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Тому, з урахуванням викладеного, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1 700 грн. 87 коп. інфляційного знецінення її позики.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу 100 доларів США, що станом на 22.12.2015 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 2 351 грн. 81 коп., та 3 % річних в сумі 191 грн. 91 коп.

Судовий збір сплачений позивачем становить 487 грн. 20 коп., підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно вимог ст. 88 ЦПК України, тобто пропорційно до задоволених вимог, а саме в сумі 297 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 81, 88, 169 ч. 4, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики від 27.12.2012 року в сумі 100 доларів США, що станом на 22.12.2015 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 2 351 грн. 81 коп., та 3 % річних в сумі 191 грн. 91 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати в сумі 297 грн. 30 коп.

Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення направити рекомендованим листом із повідомленням відповідачу.

Письмова заява відповідача про перегляд заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: