Провадження № 2/712/196815
Справа № 712/5857/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.
при секретарі ТІТОВІЙ О.І.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
Позивач звернулася з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що з 02 листопада 2000 року до 04 червня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 15 квітня 2011 року вона дала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 17 500,00 доларів США, про що свідчить письмова розписка написана ОСОБА_2 власноручно. Згідно з даною розпискою ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу вказані кошти в повному обсязі не пізніше 15 квітня 2012 року, а в разі невиконання умов позики - заставою являється нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності. Після спливу відповідного строку відповідач почав ухилятися від сплати суми позики, посилаючись на тяжкий матеріальний стан. При цьому, почав повертати борг частинами, а саме 18 червня 2012 року ним було повернуто 3 000,00 доларів США, 22 листопада 2012 року 500,00 доларів США, про що свідчать розписки про отримання відповідних коштів, написані власноручно позивачем. Але з кінця 2012 року всі намагання боржника повернути решту коштів (14 000,00 доларів США) припинилися. У звязку з тим, що боржник значно прострочив термін виконання зобовязання та уникає будь-яких контактів і, як наслідок, - мирного вирішення спору, вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила в рахунок погашення заборгованості за письмовою розпискою ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет застави квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом визнання за позивачем права власності на неї.
Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та в подальшому до судового засіданні не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні, з 02 листопада 2000 року до 04 червня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
15 квітня 2011 року позивач дала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 17 500,00 доларів США, про що свідчить письмова розписка написана ОСОБА_2 власноручно. Згідно з даною розпискою ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачу вказані кошти в повному обсязі не пізніше 15 квітня 2012 року, а в разі невиконання умов позики - заставою являється нерухоме майно, а саме квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Спірна квартира належить відповідачу на підставі договору міни від 23 березня 1999 року.
Як вбачається з письмової розписки ОСОБА_1 відповідач повернув частину позики, а саме: 18 червня 2012 року ним було повернуто 3 000,00 доларів США та 22 листопада 2012 року 500,00 доларів США. В порушення договірних зобовязань, що виникли між сторонами, решта коштів в сумі 14 000 доларів США відповідачем позивачу не повернута.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.
Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Виходячи з цього, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення боргу є цілком обґрунтованими на законі та умовами договору позики від 18 грудня 2011 року, а тому підлягають до задоволення.
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.
Згідно положень ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 527 ЦК передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 3 ЗУ «Про Заставу»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання зобовязань, взятих на себе згідно договору позики, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет застави є цілком правомірною, обґрунтованою на законі та такою, що підлягає до задоволення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за письмовою розпискою від 15 квітня 2011 року, звернути стягнення на предмет застави, а саме: квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності відповідачу шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за позивачем.
Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 553, 554 ЦК України, ст. ст. 19, 27 Закону України „Про заставу, суд
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за письмовою розпискою від 15 квітня 2011 року, звернути стягнення на предмет застави, а саме: квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: