У Х В А Л А

31 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

встановила:

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2013 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення арифметичної помилки від 3 березня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову 22 квітня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць піддано негайному виконанню.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2013 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліментів на малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено, збільшено їх розмір з 1 300 грн до 5 000 грн на місяць, починаючи з дня подачі позову 22 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати у розмірі 500 грн на малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з дня подачі позову 22 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2014 року скасовано, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 4 грудня 2013 року залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року та залишити в силі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 8 квітня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 182, 184 СК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1 300 грн, врахував інтереси малолітньої дитини та отримання сторонами доходів від здійснення підприємницької діяльності. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд дійшов до висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги встановив матеріальне становище сторін, врахував стан здоров'я відповідача, оцінив в установленому процесуальному законом порядку надані докази.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 квітня 2015 року суд касаційної інстанції скасовуючи ухвалу апеляційного суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та направляючи рішення в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що суд не перевірив доводи позивача щодо можливості відповідача надавати аліменти в більшому розмірі, ніж це було визначено судом, оскільки він має у власності нерухомість та водні транспортні засоби, належним чином не встановив обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, у розумінні частини першої статті 184 СК України.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

Ю.Л. Сенін