Ухвала іменем україни
23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О., суддів: Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту, за касаційною скаргою ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що вона є власником 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину. Іншим співвласником домоволодіння є ОСОБА_7, якій належить 1/8 частини нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину та 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину.

На підставі договору про порядок користування житловим будинком

від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_6 перейшла у користування частина приміщень в будинку: житлова кімната «1-3» площею 8,3 кв. м, кухня «1-1» - 13,0 кв. м, житлова кімната «1-2» - 13,0 кв. м, коридор - 1,3 кв. м, загальною площею 35,6 кв. м, що становить 3/8 частини будинку з надвірними спорудами. У користування ОСОБА_7 перейшла частина приміщень в будинку з надвірними спорудами загальною площею 46,2 кв. м та надвірні споруди: водоколонка «4». У спільному користуванні залишились надвірні споруди: літня кухня під літ. «Б», погріб під літ. «Г», огорожа «1-3», «5», замощення «1». Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці 0,0613 кв. м.

Також позивачка вказувала, що згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2012 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини земельної ділянки загальною площею 0,0613 га та передано для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі рішення суду на земельну ділянку площею 0,0230 га був виданий державний акт на право власності ОСОБА_7 на землю.

На підставі заяви від 08 травня 2012 року ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 затвердили розподіл земельної ділянки, за яким 0,230 кв. м перейшло в її користування, а 383 кв. м - у користування ОСОБА_7

Оскільки прохід до погреба можливий тільки земельною ділянкою ОСОБА_7, ОСОБА_6 просила суд встановити їй безстроковий земельний сервітут для догляду та здійснення поточного ремонту житлового будинку та доступу й обслуговування газового лічильника і погреба земельною ділянкою, що належить ОСОБА_7

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Встановлено ОСОБА_6 безстроковий земельний сервітут для догляду та здійснення поточного ремонту житлового будинку, доступу та обслуговування газового лічильника та погреба під літ. «Г» земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_7, за адресою:

АДРЕСА_1, згідно з додатком № 2, зазначеним у висновку судової земельно-технічної експертизи від 26 червня 2015 року № 145/15-23,

№ 499/15-23.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що сторони не дійшли згоди щодо встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці, що належить відповідачу, а вхід до погреба, що перебуває у спільному користуванні позивача та відповідача, можливий лише через земельну ділянку відповідача.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3188, ОСОБА_6 належить 3/8 частини будинку АДРЕСА_1 (а. с. 7, 9).

Інші 5/8 частини будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко В.М. 12 серпня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3185, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 03 вересня 2007 року за реєстровим № 4-1205, зареєстрованих в КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації за № 8204 в книзі 93, реєстраційний номер 19817092.

Згідно з договором про порядок користування житловим будинком від 18 жовтня 2012 року у користування ОСОБА_6 переходить частина приміщень: кухня 1-1 площею 13,0 кв. м; житлова кімната 1-2 площею 13,0 кв. м; житлова кімната 1-3 площею 8,3 кв. м; коридор I площею 1,3 кв. м; загальна площа 35,6 кв. м, що становить 3/8 частини будинку з надвірними спорудами.

У користування ОСОБА_7 переходить частина приміщень: коридор 2-1 площею 1,9 кв. м; с/вузол 2-2 площею 2,5 кв. м, кухня 2-3 площею 5,8 кв. м; житлова кімната 2-4 площею 10,6 кв. м, житлова кімната 2-5 площею 15,8 кв. м, житлова кімната 2-6 площею 9,6 кв. м, загальною площею 46,2 кв. м, надвірні споруди: водоколонка 4. В спільному користуванні залишилися надвірні споруди: літня кухня під літ. Б, погріб під літ. Г, огорожа 1-3, 5, замощення I (а. с. 15).

Звертаючись до суду, ОСОБА_6 посилалась на те, що ОСОБА_7 не дотримується вимог добросусідства та забороняє позивачеві користуватися земельною ділянкою, що перебуває у користуванні відповідача, а згідно з договором вона позбавлена можливості користуватися погребом та мати право доступу до стіни будинку з газовим лічильником для її обслуговування.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 26 червня 2015 року № 145/15-23, № 499/15-23 технічна можливість встановлення земельного сервітуту ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 0,0383 га по АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 існує; технічно можливий варіант встановлення земельного сервітуту ОСОБА_6 щодо земельної ділянки площею 0,0383 га по АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7, для доступу до газового лічильника, який розміщений на стіні житлового будинку, для доступу до погреба під літ. «Г» та для доступу до зовнішньої стіни для проведення ремонтних робіт і такий варіант наведений в дослідницькій частині. В зв'язку з тим, що конструкція перекриття є монолітна, армована в разі розширення уже існуючого отвору для встановлення люку або влаштування іншого отвору з люком, це може призвести до порушення цілісності несучої конструкції, або її руйнування, тому влаштування входу в погреб 3 приміщень кухні 1-1 не вбачається можливим (а. с. 73).

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з заявою від 08 травня 2012 року сторони затвердили розподіл земельної ділянки, відповідно до якого вихід із частини погреба, що знаходиться у користуванні позивача встановлений на земельну ділянку, що виділена у користування відповідачеві (а. с. 17, 18).

Таким чином, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що без встановлення земельного сервітуту, позивачка не зможе користуватися погребом.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не намагалася вирішити питання про користування земельною ділянкою, що належить на праві власності ОСОБА_7, для догляду та здійснення поточного ремонту житлового будинку, доступу та обслуговування газового лічильника та погреба під літ. «Г» земельною ділянкою, є необґрунтованими, оскільки судом встановлено, що відповідач надавши свою письмову згоду на реконструкцію жилого будинку (а. с. 19), що належить позивачеві, звернулася до ПАТ «Черкасигаз» про зупинення виконання робіт до вирішення спору в судовому порядку.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення судів першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік Г.В. Юровська