АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 667/1001/15-ц
Провадження №22-ц/791/1909/2015 Головуючий в І інстанції: Ігнатенко О.Й.
Категорія:44 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
При секретарі: З участю адвоката: ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 травня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» до ОСОБА_6, Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про виселення із квартири та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокомерц-Україна» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про виселення. В обґрунтування своїх вимог Банк посилався на те, що 07 березня 2006 року між ним та ПСП «Тонус» було укладено кредитний договір №07-03-06, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 750 000,00 грн. строком до 06 листопада 2006 року зі сплатою 22 % річних. Додатковою угодою №1 від 02 червня 2006 року до кредитного договору загальний ліміт заборгованості за кредитом встановлено у сумі 1 400 000,00 грн. Згідно договору про надання овердрафту №06-03-06 від 03 березня 2006 року ПСП «Тонус» було надано кредит у формі овердрафту строком до 03 березня 2007 року. Загальний ліміт овердрафту встановлено у сумі 2 000 000,00 грн. зі сплатою 22% річних. В якості забезпечення виконання за укладеними кредитними договорами 31 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: 82/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Рози Люксембург, 51. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 жовтня 2013 року, було звернуто стягнення на зазначений предмет іпотеки шляхом реалізації з прилюдних торгів. Посилаючись на те, що на даний час виконання зазначеного рішення суду неможливе, оскільки в предметі іпотеки проживає та зареєстрована ОСОБА_6, Банк просив суд виселити ОСОБА_6 з домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. Рози Люксембург,51 без надання іншого житла.

Під час розгляду справи Банк подав до суду заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Управління державної міграційної служби України у Херсонській області, а також змінив предмет позову і остаточно просив суд виселити ОСОБА_6 з домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. Рози Люксембург,51 та зобовязати Управління державної міграційної служби України у Херсонській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 травня 2015 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, вважаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виселення необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати і ухвалити нове, яким виселити ОСОБА_6 з домоволодіння за адресою: м. Херсон, вул. Рози Люксембург,51.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_6 з іпотечного майна, суд першої інстанції виходив з відсутності належних доказів на підтвердження того, що відповідач проживає у спірному приміщенні та чинить перешкоди у виконанні рішення суду про виселення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 07 березня 2006 року між Банком та ПСП «Тонус» було укладено кредитний договір №07-03-06, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 750 000,00 грн. строком до 06 листопада 2006 року зі сплатою 22 % річних. Додатковою угодою №1 від 02 червня 2006 року до кредитного договору загальний ліміт заборгованості за кредитом встановлено у сумі 1 400 000,00 грн.

Згідно договору про надання овердрафту №06-03-06 від 03 березня 2006 року ПСП "Тонус" було надано кредит у формі овердрафту, строком дії овердрафту до 03 березня 2007 року. Додатковою угодою від 21 серпня 2006 року до договору про надання овердрафту , загальний ліміт овердрафту встановлено 2 000 000,00 грн., зі сплатою 22% річних.

В якості забезпечення виконання за укладеними кредитними договорами 31 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: 82/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Рози Люксембург, 51.

У зв'язку з невиконанням кредитних договорів рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 травня 2013 року по цивільній справі № 2114/11344/12 за позовом Банку до ОСОБА_6, треті особи - ПСП "Тонус", ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №07-03-06 від 07 березня 2006 року, договором про надання овердрафту № 06-03-06 від 03 березня 2006 року звернено стягнення на предмет іпотеки: 82/100 частини домоволодіння, яке в цілому складається з двох житлових будинків - літ "А" житловою площею 24,0 кв.м., загальною площею 62,8 кв.м., літ. "Б" житловою площею 62,2 кв.м., загальною площею 244,6 кв.м., гаражів літ. "В", "Г", огорожі № 1,2,3, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: м. Херсон, вул.Р.Люксембург,51 та належить на праві власності ОСОБА_6 шляхом реалізації з прилюдних торгів. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_6, задоволено вимоги Банку за кредитним договором №07-03-06 від 07 березня 2006 року, договором про надання овердрафту №06-03-06 від 03 березня 2006 року у розмірі 8 771 730, 57 грн. (а.с.9-12).

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 жовтня 2003 року зазначене рішення суду залишено без змін (а.с.13-16).

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_6 останнім місцем її реєстрації зазначено адресу: м. Херсон, вул. Р.Люксембург,51 (а.с.17-19).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порушення зазначених вимог закону Банком не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем чиняться перешкоди у виконанні рішення суду від 31 травня 2013 року, не зазначено, яким саме чином здійснюються відповідачем такі перешкоди, адже сама наявність реєстрації ОСОБА_6 за зазначеною адресою не може свідчити про неможливість виконання рішення суду та підтвердженням того, що відповідач проживає за зазначеною адресою.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених Банком позовних вимог про виселення ОСОБА_6 з іпотечного майна.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Зважаючи на те, що по даній справі в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано всіх обставин справи, які підтверджують обгрунтованість позовних вимог, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокомерц-Україна» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 травня 2015 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству «Банк Петрокомерц-Україна» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 про виселення із квартири залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді