УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки у спільній частковій власності на домоволодіння та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила виділити їй частку у домоволодінні по АДРЕСА_1 згідно з фактичним порядком користування, який склався між співвласниками; визнати за ОСОБА_4 право власності на приміщення у житловому будинку літ. «А»: кухні (1-2) загальною площею 8,5 м2 ; житлової кімнати (1-3) загальною площею 11,9 м2 ; житлової кімнати площею 14,3 м2 , прибудову І загальною площею 6,2 м2 ; санвузол (IV) загальною площею 2,5 м2 ; прибудови (V) загальною площею 15,2 м2 ; Ѕ частину воріт № 4; Ѕ частину водопроводу № 1, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, згідно з фактичним порядком користування спірним майном, який склався між співвласниками.

На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що вона є власником 3/10 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а інші 7/10 частин належать відповідачу.

До складу належної позивачу 3/10 частини домоволодіння належать господарські приміщення: гараж розміром 3,48х5,45 м, зведений попереднім власником цієї частини домоволодіння ОСОБА_6 у 1988 році, право власності якої встановлено рішенням виконавчого комітету Комсомольського району м. Херсона № 198 у травні 1998 року, а також житлова прибудова до будинку розміром 3,0х4,0 м зведена попереднім власником 3/10 частин житлового будинку ОСОБА_7, право власності за яким встановлено рішенням цього ж виконкому від 14 липня 1989 року № 225.

Решта господарських споруд, зокрема сарай літ. «Ж», частина прибудови літ. «а», санвузол зведені самовільно власником 7/10 частин домоволодіння.

Оскільки на підставі договору дарування від 21 грудня 2004 року позивач набула право власності на 3/10 частини житлового будинку та господарські споруди: гараж літ. «В» розміром 3,48х5,45 м та житлову прибудову розміром 3х4 м, право власності на які були визнані за попередніми власниками цієї частини домоволодіння, просила суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 лютого 2014 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2013 року скасовано у частині відмови у виділенні ОСОБА_4 у натурі 3/10 частин спільної часткової власності та приналежних до неї частин господарських споруд та ухвалено у цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено із спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 3/10 частин, що складається із приміщень: 1-2 (коридор) площею 8,5 м2 ; 1-3 (житлове) площею 11,9 м2 ; 1-4 (житлове) площею 14,3 м2 у житловому будинку літ. «А» та приналежні до цієї частини господарські приміщення: прибудову «а1», яка складається із приміщень № 1 (кухня) площею 6,2 м2 ; IV (ванна) площею 2,5 м2 ; прибудова літ. «а2» приміщення V площею 15,2 м2 ; сарай-гараж літ. «В» розміром 3,48х5,45 м. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з наступних підстав.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №411/412 від 31 березня 2015 року та пояснень експерта в судовому засіданні встановлено, що фактично у користуванні ОСОБА_4 знаходиться 41/100 частина у жилому будинку, у ОСОБА_5 - 51/100 частини.

Виділити в натурі належну ОСОБА_4 3/10 частини домоволодіння неможливо, оскільки після визначення часток 3/10 та 7/10 у житловому будинку літ. «А» з тамбуром літ. «а1», згідно з актом від 10 березня 1980 року, у домоволодінні переплановувалися та добудовувалися приміщення до житлового будинку літ. «А», зносилися та будувалися надвірні будівлі та споруди.

Запропоновано два варіанта виділу позивачу частки у домоволодінні згідно з фактичним порядком користування будинком 41/100 або з виділенням їй спірного сараю-гаражу літ. «В», що буде дорівнювати 49/100 в одиницях залишкової вартості.

При цьому, експерт не визначив розмір грошової компенсації ОСОБА_5, частка якої зменшується при кожному з запропонованих варіантах з посиланням на перепланування та добудови співвласниками будівель та споруд, що підтверджено правовстановлюючими документами, але документів про перерахування часток на дослідження надано не було.

Оскільки угода про користування спірним домоволодінням, укладена попередніми власниками будинку, відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України <nau://ukr/435-15|st358> є обов'язковою для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності, однак не є обов'язковою умовою для виділу частки з майна відповідно до положень ст. 364 ЦК України <nau://ukr/435-15|st364>; фактично виділити ОСОБА_4 належні їй 3/10 частки зі спільного майна у натурі є неможливим, а відхилення від розміру ідеальних часток може бути проведено лише з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася, а розмір такої компенсації експертом не визначений, а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог, заявлених в порядку ст. 364 ЦК України <nau://ukr/435-15|st364>.

Доводи касаційної скарги щодо невиконання вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, неврахування того, що попередні власники 3/10 частини спірного домоволодіння здійснювали будівництво спірного майна, що дає право ОСОБА_4 для визнання права власності на вказане майно спростовуються матеріалами справи та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Є.П. Євграфова І.М. Завгородня