Справа № 521/1933/14-ц
Провадження № 2-п/521/116/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

при секретарі Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по сплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по сплаті аліментів.

Свої позовні вимоги, позивачка аргументувала наступним.

Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.02.2013 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 30.11.2010 року до 20.08.2025 року. Рішення набрало законної чинності 04.03.2013 року.

23 квітня 2013 року Малиновський районний суд м. Одеси видав позивачці виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, який нею був предявлений до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на виконання.

Позивачка вказала, що відповідач сплачує аліменти нерегулярно, постійно допускаючи заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, зробленого державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ від 20.01.2014 року, станом на 20.01.2014 року, заборгованість відповідача по аліментам складає 14007,10 грн.

Крім того, як зазначила позивач, за її розрахунками, за період з 01.03.2013 р. по 20.01.2014 р. включно, сума неустойки (пені), яку відповідач має сплатити на її користь, складає 50443,20 гривень.

Позивачка вказала, що на даний час, вона проживає з батьками-пенсіонерами, неповнолітнім сином від першого шлюбу та донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які знаходяться на повному її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає, хоча має таку можливість.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню по заборгованості по сплаті аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50443 гривні 20 копійок.

27 травня 2014 року по справі судом було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені.

До канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси відповідачем була подана заява про перегляд заочного рішення від 27.05.2014 року по справі 521/1933/14-ц.

Судом заяву про перегляд заочного рішення від 27.05.2014р., було задоволено та заочне рішення суду від 27.05.2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

У заяві про перегляд заочного рішення, відповідач зазначив, що позивачкою не доведено факт вини в несплаті аліментів.

Також, відповідач надав заперечення, в якому зазначив, що за період з 23.04.2013р. до 01.06.2013 року тобто, за два місяці не могло бути нараховано заборгованості у розмірі 16420 грн. з його вини та вказав, що аліменти в сумі 1000грн. він сплатив вже 29.06.2013 року.

Також, відповідач вказав, що судовий процес відбувався протягом двох років і трьох місяців, починаючи з 30.11.2010 р. та саме тому у нього виникла вказана заборгованість за вказаний період часу.

Крім того, відповідач зазначив, що в нього на цей час відсутня заборгованість, навіть є переплата у розмірі 715 грн. (а.с.106- 107).

Суд, оцінивши доводи позивача та відповідача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються ці доводи, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі до 08.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у колишнього подружжя є неповнолітня донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с. 3)

Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси № 1519/2523/11 від 20.02.2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 30.11.2010 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 20.08.2025 року.(а.с.8).

За вищевказаним рішенням, Малиновський районний суд м. Одеси - 23.04.2013 року видав виконавчий лист № 2-2523/11, який було спрямовано стягувачем на виконання до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.(а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, який затверджено керівництвом виконавчої служби, 04.06.2013 року розраховано ОСОБА_2, згідно рішення суду, розмір аліментів до сплати ОСОБА_1 - за період з грудня 2010 року по квітень 2013 року, щомісячно по 600 гривень, який за вказаний період часу складає 17400гр.(а.с.4)

Скільки з зазначеного розрахунку сплачено було на вказаний період часу, у розрахунку не вказано.

Згідно до супровідного листа без дати, вказаний розрахунок направляється сторонам. (а.с.4, зворотній бік аркушу)

Проте, доказів відправлення та вручення вказаного розрахунку сторонам, до суду за час розгляду справи, не було надано.

Крім того, відповідно до листа виконавчої служби від 14.06.2013року, на адресу відділу виконавчої служби надійшло повідомлення від представника боржника стосовно того, що боржник перебуває за межами України. Цей же представник тоді ж надав квитанції про сплату аліментів боржником. Йому тоді ж було вручено розрахунок заборгованості від 04.06.2013 року, в якому було вказано загальну суму боргу за попередній час 16420 грн. за період до 01.06.2013 року. Представнику боржника було повідомлено, що боржник в найкоротші терміни повинен сплатити нараховану суму боргу.(а.с.48).

Проте, конкретної дати, до якої повинен був відповідач сплатити суму боргу, виконавчою службою у постанові, не було вказано.

Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який затверджено керівництвом 20.01.2014 року, розраховано ОСОБА_2, згідно рішення суду, розмір аліментів до сплати ОСОБА_1 - за період з червня 2010 року по грудень 2013 року, щомісячно по 600 гривень, який ОСОБА_2, за вказаний період часу щомісячно сплачено замість по 600 гривень - по 1000 гр. ОСОБА_4, борг, який виник за минулий час, тобто за час до відкриття виконавчого провадження, зменшився і на 20.01.2014 року склав 14007,1грн.(а.с.5)

Таким чином, ОСОБА_2, рішенням суду, розмір аліментів до сплати ОСОБА_1 - за період з грудня 2010 року до кінця квітня 2013 року, зазначено щомісячно по 600 гривень, який за вказаний період часу складає 17400гр., а за період з травня 2013 року до кінця січня 2014 року, розмір аліментів до сплати складає 5400 грн., а всього, з часу, вказаного судом, до звернення позивачки до суду - розмір аліментів, який повинно бути сплачено, складає - 22800грн.. (а.с.4)

Позивачка просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів, з якого періоду часу, не вказує, але по 20.01.2014 року.

До матеріалів справи долучено копії фіскальних чеків і повідомлень про отримання ОСОБА_1 аліментів: в травні 2013 року - 800грн. (аліменти за травень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 200грн.); в червні 2013 року -800грн. (аліменти за квітень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 200грн.); 29.06.2013 року -1000грн. (аліменти за червень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 31.07. 2013 року -1000грн. (аліменти за липень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 13.08.2013р.-1000грн. (аліменти за серпень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 28 вересня 2013 року -1000грн. (аліменти за вересень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 31жовтня 2013 року -1000грн. (аліменти за жовтень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 30 листопада 2013 року -1000грн. (аліменти за листопад 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.); 31 грудня 2013 року -1000грн. (аліменти за грудень 2013р. - 600грн. і борг за минулий час 400грн.). (а.с.13-17)

ОСОБА_4, як вбачається з наданих повідомлень та копій фіскальних чеків про отримання коштів, відповідачем позивачці було, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, з травня 2013 року по грудень 2013року перераховано всього аліментів на суму 8600грн., які позивачкою було отримано.

Також, 30.01.2014 року на адресу відповідачки було направлено поштові перекази:

№0/1141 на 4900грн., №0/1142 на 4900грн., №0/1143 на 4900грн., №0/1144 на 300грн.,

а всього на суму 15000грн.(а.с.18-19).

Таким чином, як вбачається з досліджених у судовому засіданні документів, всього відповідачем за період, після відкриття виконавчого провадження з травня 2013 року до кінця січня 2014 року було сплачено повністю щомісячні платежі за аліментами та борг, який виник до винесення рішення по справі та набрання його чинності - за період з грудня 2010 року, та ця сумв склала - 23600грн., тоді як, згідно рішення суду, за вказаний період часу, тобто, за 38 місяців, він повинен сплатити по 600грн. щомісячно, яка на кінець січня 2014 року, при вказаному розрахунку, складає - 22800грн..

Позивачка надала розрахунок пені, яку обрахувала з 01.03.2013 року (а.с.6), тобто, ще до набрання законної сили рішення суду, з чим суд погодитись не може.

Суд же при цьому звертає увагу на те, що рішення суду набрало законної сили 04.03.2013 року.(а.с.9).

Також, суд приймає до уваги, що за виконавчим листом № 2-2523/11, виконавчою службою, було відкрито виконавче провадження 07.05.2013 року.(а.с.11).

Коли саме було направлено відповідачу та вручено Постанову про відкриття виконавчого провадження, сторонами до суду не було надано доказів, як і не надано доказів щодо вказаного і виконавчою службою.

У звязку з викладеним, судом неодноразово переносився та відкладався розгляд справи для надання часу сторонам надати докази по справі та обрахунки, з урахуванням виплачених сум.

Проте, незважаючи на те, що судом використано було всі важелі, надані суду Законом, представник відповідача, замість того, щоб надати докази на підтвердження своїх заперечень, як того вимагає Закон, до суду не надав доказів на підтвердження заперечень по справі, а лише вказав про свої припущення, що за 2 місяці не могло бути заборгованості(а.с.107).

Між тим, суд звертає увагу як відповідача, так і його представника, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачка також, на підтвердження своїх позовних вимог, повторно надала той же розрахунок пені, який, до цього нею було долучено до позову (а.с.6), де, повторно, обраховано пеню з 01.03.2013 року (а.с.121) тобто, ще до набрання законної сили рішення суду, та вказано, що цей розрахунок правильний і зроблений головним бухгалтером ОСМД.

ОСОБА_4, як вбачається з наведеного, ні позивач, звертаючись з позовом до суду, ні відповідач, ні його представник, не надали належних доказів по справі, а тому, суд приймає рішення, виходячи з тих матеріалів, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, суд також звертає увагу як позивача, так і відповідача та його представника, що обовязок доказування законодавець поклав саме на сторін по справі.

Окрім того, відповідно до ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При розгляді справи, суд виходить із презумпції вини платника аліментів та вказує про таке.

З метою підвищення захисту майнових прав дітей, сімейним законодавством передбачено стягнення неустойки.

Тобто, СК України встановлена відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Вона спрямована на певну компенсацію одержувачу аліментів його витрат і має необхідний стимулюючий, превентивний вплив на особу, що порушила свої аліментні обов'язки.

ОСОБА_4, при виникненні заборгованості, до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, застосовується спеціальна форма відповідальності стягнення неустойки (пені).

Проте, стягнення неустойки можливе лише у випадку виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, якщо особа ухилялася від сплати аліментів.

Тобто, неустойка у формі пені стягується при простроченні виконання грошового зобов'язання, у даному випадку за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. З ст. 549 ЦК України, пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Обсяг заборгованості, що підлягатиме стягненню, залежить від того, в яких діях полягала винна поведінка платника аліментів.

Загальний розмір коштів, що стягується як неустойка, залежатиме від часу, за який стягуватиметься заборгованість.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до розрахунків позивачки, щодо визначення розміру пені, яка утворилася внаслідок несплати боржником аліментів, нею розраховано пеню з 01.03.2013 року по 20.01.2014 року, розмір якої становить 50443,20 гривень (а. с. 6-7).

Згідно ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана платити аліменти за рішенням суду, отримувач аліментів має право на отримання пені в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки

За змістом вказаної норми закону, умовою для застосування юридичної відповідальності за заборгованість зі сплати аліментів до особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, є її винна протиправна поведінка. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, у тому числі, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, тощо.

Тобто, відповідно до ч. 1 вказаної статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів, дані заходи не застосовуються.

Аналогічне міститься в роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.22 постанови від 15 травня 2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в яких вказано, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У свою чергу, тією ж постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. також зазначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не провадилось стягнення.

Оскільки, згідно з положеннями Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу, або на момент стягнення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначений розмір пені 1 % за кожний день прострочення аліментів за кожний місяць буде становити 30 % суми несплачених аліментів (30 днів х 1 %).

Тобто, якщо аліменти, визначені за рішенням суду у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно, то неустойка (пеня) за перший місяць становитиме 180 грн. (600 грн. х 30 : 100). Сукупна сума, належна до сплати за перший місяць, становитиме 780 грн. (600 грн. + 180 грн.).

При цьому, сума боргу за перший місяць не додається до заборгованості за другий місяць, відповідно і неустойка за другий місяць буде нараховуватися не із суми 1200 грн., а лише із суми 600 грн. і так за кожний місяць.

Така ж правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, в якій, зокрема, було зазначено, що, неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця і обраховується за прострочення кожного зобовязання окремо.ОСОБА_4, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду України, суд також звертає увагу на те, що порядок стягнення заборгованості, зокрема, визначається і тим, які причини привели до її утворення.

В судовому засіданні судом встановлено, що в ході виконавчого провадження, органом виконавчої служби не було зазначено відповідачу сплатити негайно борг за аліментами, які стягнуто судом до винесення рішення по справі.

Так, державний виконавець, на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення (ст. 18 Закону "Про виконавче провадження"), в 3-денний строк від дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто, відкриває виконавче провадження.

У постанові встановлюється строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів.

Проте, у постанові про відкриття виконавчого провадження не було зазначено відповідачу сплатити негайно борг за аліментами, які стягнуто судом до винесення рішення по справі.(а.с.11).

Приступаючи до виконання рішення, державний виконавець повинен переконатися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження та. чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення.

Порядок стягнення суми боргу, розмір відрахування визначаються державним виконавцем у розпорядженні, що направляється разом з виконавчим документом, про що повідомляється стягувачу.

Доказів того, коли саме та чи було взагалі вручено відповідачу постанову про відкриття виконавчого провадження і розпорядження, до суду не надано.

Також відсутні докази, що відповідачу було зазначено, коли саме, в який день місяця, боржник повинен був сплачувати аліменти.

Таким чином, судом встановлено, що, на час відкриття виконавчого провадження 07.05.2013 року вже існувала заборгованість по аліментах, яка утворилася за рішенням суду від 20.02.2013 року, яким було зобов'язано відповідача сплатити аліменти з 01.12.2010 року.

ОСОБА_4, заборгованість зі сплати аліментів утворилася, але з незалежних від відповідача, причин, тобто, відсутня винна поведінка платника аліментів.

Виходячи з викладеного, доказів вини відповідача, який, за рішенням суду від 20.02.2013 року, зобов'язаний був сплатити аліменти з 01.12.2010 року, судом не встановлено, оскільки ним, після відкриття виконавчого провадження - 07.05.2013 року до кінця січня 2014року, було сплачено цей борг, який стягнуто судом за минулі роки.

Таким чином, при утворенні заборгованості не за виною платника аліментів, відсутні підстави для стягнення з нього неустойки (пені).

Також, суд зазначає, що як доказ стягнення пені з відповідача, посилання позивачки на те, що їй необхідні додаткові витрати на дитину, оскільки донька потребує медичного огляду, суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачка звернулась з позовом про стягнення пені та не зверталася з позовними вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

При цьому, суд розяснює позивачці, що з вказаними вимогами щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, при наявності підстав, вона може звернутись до суду.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивачка скористалася своїм правом на звернення з позовом до суду і її право не може бути обмежене, а заявлена позивачкою вимога, розглянута судом по суті.

Відповідно до ч. 3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідачем та його представником, за час розгляду справи, не було надано до суду належним чином обгрунтованих заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень.

Проте, і позивачем не доведено обставин щодо задоволення позовних вимог та позивач не надав суду належні докази в обґрунтування позовних вимог.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 180, 196 СК України, ст. ст. 549, 614 ЦК України, ст. ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 50443 гривні 20 копійок, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги, протягом 10 днів, з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів, з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В. Мирончук