АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/9481/13-ц 22-ц/774/659/К/15
Справа № 216/9481/13-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/659/К/15 Бондарєва О.І.
Категорія - 27 (IV) Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.

за участі: відповідача - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (надалі - ТОВ "Вектор Плюс") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 08.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", укладено Договір факторингу №15.

Договором про відступлення прав за іпотечними та кредитними договорами від 28.11.2012 року, позивачеві по справі було відступлено права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі за Кредитним договором №0307/1007/ 88-551 від 08.10.2007 року та за Іпотечним договором №0307/1007/88-55-Z-1 від 08.10.2007 року.

08.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №0307/1007/88-551, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 11000,00 дол. США, строком користування до 07.10.2017 року включно, під 11,9% річних, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну.

У подальшому між тими самими сторонами до Кредитного договору №0307/1007/88-551 від 08.10.2007 року було укладено додаткову угоду №1 від 31.03.2008 року, умовами якої було збільшено ліміт кредитування до 25 000.00 дол. США.

Одночасно, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними Кредитним договором, між тими самими сторонами, був укладений Іпотечний договір №0307/1007/88-551-Z-1 від 08.10.2007 року. Згідно умов якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 26,3 кв.в.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, кредит та проценти за його користування своєчасно не сплачує. У зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка станом на 19.11.2013 року, становить 207 719,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19 415,60 дол. США; заборгованість за відсотками - 2 019,80 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 4 552,30 дол. США. Всього: 25 987,60 дол. США (19 415,60 + 2 019,80 + 4 552,30 ), що по курсу НБУ станом на 19.11.2013 року, є еквівалентом - 207 719, 20 грн.

Уточнивши позовні вимоги просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0307/1007/88-551 від 08.10.2007 року, яка складає 25987,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 207719,20 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, виселивши при цьому та знявши з реєстраційного обліку з неї громадян, які зареєстровані та проживають в ній, а також стягнути з відповідача на їх користь понесені витрати на оплату судового збору.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ "Вектор Плюс", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема посилався на невірне застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року. Вважає, що введення мораторію може бути підставою для призупинення виконання рішення суду , а не для відмови в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 08.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0307/1007/88-551, згідно умов якого, остання отримала кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 11000,00 дол. США, під 11,9% річних, строком користування по 07.10.2017 року включно, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну, що підтверджується копією укладеного договору (а.с.15-26), та не заперечується самими сторонами.

Згідно умов Додаткової угоди №1 від 31.03.2008 року до Кредитного договору №0307/1007/88-551 від 08.10.2007 року ліміт кредитування було збільшено до 25000,00 дол. США (а.с.19).

Відповідно до умов кредитного договору та Додаткової угоди до нього Відповідач зобов'язана у строки, передбачені Договором, сплачувати решту кредиту, проценти за його користування. Крім того, п.8.1. Договору, передбачена відповідальність за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом, а саме сплата пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаними Кредитним договором, між сторонами у справі, був укладено Іпотечний договір №0308/1007/551-Z-1 від 08.10.2007 року. Згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 26,3 кв.в.м., що знаходиться у АДРЕСА_1, та належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.06.2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Маховською С.Л., реєстровий номер 1525, зареєстрованого у КП ДОР "КБТІ" в реєстрову книгу за №131п-73, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП "КБТІ" 08.08.2006 року за №11467467 (а.с.13-14).

Так, укладаючи 08.10.2007 року договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано.

Пунктом 12.1 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду.

При цьому, сторони погодились, що вартість предмета іпотеки становить 97 944,75 гривень, тоді як його вартість згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 14669,00 грн. (п. 3, 5 договору іпотеки).

Підписавши вказаний договір, відповідач погодився із його змістом, в тому числі й зі змістом пункту 11 щодо права Іпотекодержателя, яким на теперішній час виступає ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.27), борг за Кредитним договором №0308/1007/551 від 07.10.2007 року, станом на 19.11.2013 року, становить - 207719,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19415,60 дол. США; заборгованість за відсотками - 2019,80 дол. США; заборгованість за нарахованою комісією - 00,00 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання умов договору - 4552,30 дол. США. Отже загальна сума заборгованості становить - 25987,60 дол. США (19415,60 + 2019,80 + 4552,30), що по курсу НБУ станом на 19.11.2013 року, є еквівалентом - 207719, 20 грн.

Згідно наданого до матеріалів справи Договору факторингу №15 від 28.11.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", Банк відповідно до п.2.1.,2.2. відступає свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації.

З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі, пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (а.с.22-26).

Договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Сведбанк", Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк" (Банк), первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержатею права за іпотечними договорами, у тому числі за Іпотечним договором №0307/1007/88-551-Z-1 від 08.10.2007 року (а.с.30-31).

Згідно вимог ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права та обов'язки первісного кредитора у зобов'язанні і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Ухвалюючи рішення про відмову ТОВ "Вектор Плюс" у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та виходив з того, що дія вказаного закону поширюється на правовідносини сторін по справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2013 року ТОВ ""Факторингова компанія "Вектор Плюс", на виконання приписів 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" направило на адресу відповідача ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушення (а.с. 28, т.1).

Відмовивши позивачеві в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд фактично припинив дію договору іпотеки, чим позбавив позивача на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

07 червня 2014 року набрав чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії:

не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4).

Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій.

З матеріалів справи вбачається, що боржнику ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в іноземній валюті та на забезпечення кредитного договору відповідачем було передано в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 42,0 кв.м, житловою площею 26,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та використовується позивачем як місце постійного проживання.

Отже колегія суддів вважає, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" розповсюджується на правовідносини, що виникли між позивачем та боржником ОСОБА_2, тому хоча вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, але рішення в цій частині не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Разом з тим, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо виселення відповідача із спірної квартири та зняття з реєстраційного обліку з огляду на наступне.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії вимоги, 15.11.2013 року (а.с.28) позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у разі непогашення боргу. Проте вказана досудова вимога не містить попередження відповідача про виселення її із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.

Крім того, як вбачається з позовної заяви ТОВ "ФК "Вектор Плюс", останні просять суд при вирішенні звернення стягнення на предмет іпотеки, прийняти рішення про виселення зі зняттям з реєстраційного обліку громадян, що проживають та зареєстровані у квартири, яка є предметом іпотеки, без зазначення кола конкретних осіб, що в свою чергу фактично робить таке рішення суду таким, що не може бути виконане.

У зв'язку із чим колегія суддів, не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача щодо виселення відповідача із спірної квартири.

Відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а в решті рішення суду залишити без змін.

Разом з тим, зважаючи на набрання 07 червня 2014 року Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ, колегія суддів згідно ст. 217 ЦПК України вважає, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 3 115,80 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0307/1007/88-551 від 08.10.2007 року, в розмірі 25987,60 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 207719,20 грн., яка складається з наступного: 19415,60 дол. США - заборгованість по основній сумі кредиту; 2019,80 дол. США - заборгованість за процентами; 4552,30 дол. США - нарахована пеня.

Звернути стягнення на двокімнатну квартиру, розташовану ну другому поверсі п'ятиповерхового будинку загальною площею 42,00 кв.м, житловою площею 26,30 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Маховською С.Л., 02.06.2006 року за р. № 1525, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" судовий збір в сумі 3115,80 грн.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року №1340-VІІ.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: