Справа № 214/4712/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковтун Н. Г.,

при секретареві Зборівській І. С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника та визнання права власності , суд -

в с т а н о в и в:

23.02.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника та визнання права власності, в які просила припинити право власності відповідача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м., стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості належної йому частки у розмірі 109 521 грн.; визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м., що належала ОСОБА_3 та просила стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати по справі та по наданню правової допомоги у розмірі 1000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 з 28.05.2005 року. 30.04.2014 року за рішенням Саксаганського районного суду шлюб розірвано. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5, 01.03.2008 р. н., яка мешкає з позивачем.

28.03.2006 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м. у часткову власність по ? частині за кожним, що підтверджується копією договору купівлі-продажу та копією витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за № 13961961 від 03.04.2006 року.

З часу припинення шлюбних відносин відповідач добровільно залишив приміщення, забрав особисті речі, сумісно придбаний автомобіль вартістю 14 000 гривень, не сплачує комунальні послуги, виїхав на інше постійне місце мешкання у м. Кривому Розі, створив іншу сімю. Факт непроживання відповідача в квартирі підтверджується актом від 20.10.2014 року, де зазначено, що відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_3 з квітня 2014 року.

Внаслідок припинення шлюбних відносин та неможливості подальшого сумісного користування квартирою вона запропонувала відповідачеві сплатити йому ринкову вартість ? частини квартири. Останній погодився на отримання грошей, але на умовах, що не відповідають її інтересам та інтересам дитини та не гарантують оформлення угоди у нотаріуса, тому вона звернулася до суду.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №6 від 19.01.2015 року ринкова вартість спірної квартири складає 219 042, 0 грн.

Посилаючись на ст. 365 ЦК України вказує, що згідно технічної документації квартира є малогабаритною житлова площа 25, 1 кв. м.; частка відповідача не може бути виділена в натурі, бо немає можливості виділити йому кімнату площею 12, 5 кв. м., що становить ? частки; неможливо залишити в загальному користуванні кухню площею 5, 9 кв. м., місця побуту (ванна та туалет суміщенні);спальна кімната площею 8,8 кв. м. обладнана для дитини, яка навчається в першому класі; між сторонами існує конфлікт інтересів, відповідач має шкідливі звички, притягувався до адміністративної відповідальності; в нетверезому стані в присутності дитини вчиняє насильство в сімї; поведінка відповідача негативно впливає на стан її здоровя та стан здоровя дитини. Вказує, що зазначені обставини істотно шкодять позивачу, дитині та унеможливлюють спільне володіння та користування квартирою. Крім того, їй відомо, що відповідач має інше постійне місце проживання квартиру, яка придбана для нього батьками, а отримання грошової компенсації дає можливість відповідачу забезпечити себе окремим житловим приміщенням і не спричинить істотної шкоди його інтересам. Вказує також, що відповідач не утримує власність, позивачем особисто сплачені комунальні послуги у розмірі 2 375, 60 грн., у відповідача в користуванні залишився автомобіль, який був придбаний в період шлюбу.

28.08.2014 року відповідач за основним позовом ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. 15 липня 2015 року відповідач видмовився від вимог по зустрічному позову. Його відмова від позову прийнята судом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту уточненої позовної заяви, наполягали на задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності відповідача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м., визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м., що належала ОСОБА_3 та просили стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати. Позивач надала суду особисту розписку ОСОБА_3 про одержання ним 130 000 грн. компенсації за ? частину спірної квартири ( а. с. 115).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги визнали в повному обсязі, відповвідач підтвердив, що отримав від позивача 130 000 грн. компенсації за належну йому ? частину спірної квартири; вказавши, що спільне користування цією квартирою неможливе, тому він і не заперечував проти отримання ком пенсацію за належану йому частину квартири. ОСОБА_3 суду надана відповідна заява про визнання основного позову та відмову від зустрічного позову ( а. с. 116 ).Заява приєднана до матеріалів справи.

Суд, вислухавши думку позивача та відповідача, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, а також враховуючи визнання відповідачем позову, дійшов наступного висновку:

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу 30.04.2014 року було розірвано (а. с. 8, 67).

Як вбачається з копії Свідоцтва про народження, серія1-КИ № 159929, сторони мають доньку ОСОБА_5, 01.03.2008 р. н. (а. с. 9).

Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2006 року, зареєстрованому 03.04.2006 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно сторони придбали в спільну часткову власність у рівних частках (тобто по ? часині кожному) двокімнатну квартиру, розташовано на першому поверсі чотирьох поверхового житлового будинку, загальною площею 41, 2 кв. м., в тому числі житловою площею 25, 1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ( а.с. 10).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Сторони у справі не оспорюють той факт, що спірна квартира належить їм на праві спільної часткової власності і частка кожного у праві спільної власності становить ? .

Ч.1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані сторонами докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що стосунки між ними є напруженими, неприязними і такими, що часто створюють конфліктні ситуації між ними. Напруженість у відносинах також підтверджується тим фактом, що шлюб між сторонами розірвано, сторони протягом тривалого часу проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, зокрема, підставою для розірвання шлюбу і було несумісність характерів та різні погляди на життя ( а. с.67).

З постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2014 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вбачається, що відповідач вчиняв дії психологічного характеру відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з колишньою дружиною ОСОБА_1, ображав останню нецензурною лайкою в присутності доньки, при цьому спричинив емоційну невпевненість та міг завдати шкоду психологічному здоровю. Вину в скоєному правопорушенні відповідач визнав ( а. с. 59).

Такі обставини та дії дають достатні підстави для висновку, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.

Крім того, суду не представлено доказів того, що частка відповідача може бути виділеною в натурі і квартира підлягає поділу, тобто не спростованими залишаються положення п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, які також є самодостатніми підставами для ухвалення рішення про припинення права на частку у спільному майні. В сукупності з наведеними вище мотивами, дані обставини також враховуються судом під час ухвалення рішення.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №6 від 19.01.2015 року (а. с. 85-91) ринкова вартість спірної квартири складає 219 042, 0 грн.

Як вбачається з власноручно написаної розписки відповідача та з його особистих пояснень 15.07.2015 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 130 000 грн. компенсації за ? частину квартири АДРЕСА_5 ( а. с. 115).

Все вище наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, є всі підстави для ухвалення рішення про припинення права відповідача ОСОБА_3 на частку в спільному майні та визнання за ОСОБА_1 права власності, тобто є всі підстави вважати позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені позивачем судові витрати, зокрема, судовий збір в сумі 365 грн 40 коп..

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 183, 346, 365, 368, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 174, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника та визнання права власності- задовольнити у повному обсязі.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м. в рахунок отриманої ним компенсації в розмірі 130 000 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,2 кв. м., житловою площею 25, 1 кв. м., що належала ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 365 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ковтун Н. Г.