АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 415/1729/14-ц Головуючий 1-ї інстанції - Фастовець В.М.
Провадження № 22-ц/790/1085/15 Доповідач - Піддубний Р.М.
Категорія: "відшкодування шкоди"
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Швецової Л.А., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 25 вересня 2010 року о 15 год. 00 хв. на перехресті вул. Жовтневої та вул. Коцюбинського в м. Лисичанськ Луганської області сталося зіткнення автомобіля "Daewoo Nubira", державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_5 з автомобілем "Chevrolet LF69K", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, внаслідок якого ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження та були пошкодженні обидва транспортні засоби. Згідно з висновками повторної комісійної автотехнічної та дорожньо - технічної експертизи № 4799/5863 від 11 вересня 2013 року в дорожній ситуації, що розглядається, дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогами п.п. 10.1 та 12.4 ПДР України, а невідповідність його дій п. 10.1 ПДР України з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з пригодою. Постановою старшого слідчого СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області від 10 грудня 2013 року кримінальне провадження № 0001161 від 05 квітня 2013 року по факту дорожньо-транспортної пригоди за ч.1 ст. 286 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 15 травня 2013 року розмір матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля "Daewoo Nubira", державний номерний знак НОМЕР_1, визначається його ринковою вартістю та становить 40 420 грн. 48 коп. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди - 40 420 грн. 58 коп., а також витрати, пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 500 грн.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоду 14 920 грн., а також судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього стягнуто 15 163 грн. 60. Зобов'язано ОСОБА_2 після повного відшкодування завданої шкоди передати ОСОБА_4 залишки автомобілю "Daewoo Nubira", державний номерний знак НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 та часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4, який є винним у дорожньо-транспортній пригоді, на час зіткнення автомобіля була застрахована ПрАТ "Страхова група "ТАС", а тому сума, яка підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_2 на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди має бути зменшена на ліміт відповідальності страховика, розмір якого відповідно до полісу № ВЕ 5165567 становить 25 500 грн.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 25 вересня 2010 року о 15 год. 00 хв. на перехресті вул. Жовтневої та вул. Коцюбинського в м. Лисичанськ Луганської області сталося зіткнення автомобіля "Daewoo Nubira", державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, під керуванням водія ОСОБА_5 з автомобілем "Chevrolet LF69K", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, внаслідок якого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Як убачається із матеріалів справи, постановою старшого слідчого СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області від 10 грудня 2013 року кримінальне провадження № 0001161 від 05 квітня 2013 року по факту дорожньо-транспортної пригоди за ч.1 ст. 286 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_5 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не складалися.

Згідно з висновком повторної комісійної автотехнічної та дорожньо - технічної експертизи ХНДІСЕ ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса № 4799/5863 від 11 вересня 2013 року в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_5 повинен був діяти згідно з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а водій ОСОБА_4 - згідно з вимогами п.п. 10.1 та 12.4 ПДР України. В дорожній ситуації, що склалася, водій ОСОБА_5 не мав технічної можливості своєчасним гальмуванням уникнути зіткнення автомобілів. Технічна можливість уникнути пригоди для водія ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В дорожній ситуації, що розглядається, дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогами п.п. 10.1 та 12.4 ПДР України, а невідповідність його дій п. 10.1 ПДР України з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з пригодою.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 470 від 15 травня 2013 року розмір матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля "Daewoo Nubira", державний номерний знак НОМЕР_1, визначається його ринковою вартістю та становить 40 420 грн. 48 коп.

Жодних доказів на підтвердження завдання позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди в меншому, ніж зазначено в позові, розмірі, наявності також вини позивача у зіткненні автомобілів та інших обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції, відповідачем не надано, будь-яких клопотань з цього приводу його представником заявлено не було.

Отже встановивши, що внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки - зіткнення автомобілів, яке сталося з вини ОСОБА_4, пошкодженням автомобіля позивачеві завдано матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для покладення на відповідача обов'язку по її відшкодуванню.

Разом з тим, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру відшкодування на суму ліміту відповідальності страховика з наступних підстав.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ "Страхова група "ТАС" відповідно до полісу № ВЕ 5165567.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Враховуючи положення статті 1194 ЦК питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4, відповідальність якого була застрахована ПрАТ "Страхова група "ТАС", у встановленому законом порядку про дорожньо-транспортну пригоду страхувальника повідомлено не було, підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди не вбачається.

Що стосується відмови у задоволення позовних вимог в частині стягнення 500 грн., сплачених позивачем за проведення експертизи у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

За таких обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 частковому задоволенню, рішення місцевого суду - зміні, зі збільшенням розміру суми, яка підлягає стягненню на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди до 40 420 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 листопада 2014 року змінити.

Збільшити розмір сум, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди до 40 420 (сорок тисяч чотириста двадцять) гривень, судового збору - до 404 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений останнім за подачу апеляційної скарги, у розмірі 127 грн. 50 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді