Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 17 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 80 тис. дол. США зі сплатою 14,5 % річних на строк по 18 червня 2018 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 09 квітня 2013 року становить 1 045 317 грн 10 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 621 840 грн 46 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 174 170 грн 67 коп., сума заборгованості за відсотками - 423 476 грн 66 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 137 279 грн 22 коп., позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 1 045 317 грн 10 коп., що складається з суми заборгованості за кредитом - 621 840 грн 46 коп., з яких прострочена заборгованість - 174 170 грн 67 коп.; суми заборгованості за відсотками - 423 476 грн 66 коп., з яких прострочена заборгованість - 137 279 грн 22 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3., яка у 2010 року змінила прізвище на «Середа», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 80 тис. дол. США зі сплатою 14,5 % річних на строк по 18 червня 2018 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови договору про надання споживчого кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 09 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 1 045 317 грн 10 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції посилався на те, що представником банку не було надано кредитну справу за договором про надання споживчого кредиту від 17 червня 2008 року № 0, що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3., також не було надано доказів щодо розміру суми заборгованості ОСОБА_3 на час переходу прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», а саме станом на 08 грудня 2011 року.

Разом із тим матеріали справи містять копію договору про надання споживчого кредиту від 17 червня 2008 року № 0, графік платежів за договором про надання споживчого кредиту, копію виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», копію акта прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, матеріали справи містять досудову вимогу від 15 березня 2013 року № 31.4-08/1707/13, направлену на адресу ОСОБА_3, у якій зазначено про наявність простроченої заборгованості станом на 13 березня 2013 року у розмірі 37 191,57 дол. США, загальний розмір заборгованості - 129 019,72 дол. США. При цьому у направленій вимозі було зазначено про наявність укладеного 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Зазначена досудова вимога направлена через поштовий зв'язок, про що свідчить реєстр відправлень від 22 березня 2013 року.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у позові з мотивів, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_3 на час переходу прав вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», а саме станом на 08 грудня 2011 року, апеляційний суд не врахував того, що розмір платежів у зв'язку з отриманням кредиту та його погашенням визначено договором, а тому позивач мав довести розмір та час отримання коштів за кредитом, а позичальник - виконання покладених на нього договором обов'язків щодо дотримання строків повернення, сплати процентів за користування ними.

Усупереч вимогам ст. ст. 10, 57, 60, 137, 212, 213 ЦПК України апеляційний суд з приводу існування вказаних обставин ніяких висновків не зробив, не врахував, що сама по собі відсутність розрахунку не може бути підставою для відмови у позові про стягнення кредитної заборгованості.

Апеляційним судом у порушення вимог ст. 304 ЦПК України не виконані покладені на нього процесуальним законом обов'язки, висновок про відмову у позові про стягнення боргу з мотивів не надання банком точного розрахунку розміру боргу, є хибним.

Судом апеляційної інстанції не з'ясовано виконання боржником зобов'язань перед кредитором, при цьому не враховано, що відповідні докази щодо наявності боргу кредитором надавались, а боржник їх не спростовував.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

За змістом ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов'язанні прямо передбачені законом та не тягнуть за собою недійсності укладеного договору про відступлення права вимоги.

Жодних інших правових наслідків неповідомлення боржника, як-то недійсність права вимоги чи недійсність відступлення права вимоги законодавством не передбачено.

Посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів повідомлення відповідача про передачу прав вимоги, суд апеляційної інстанції не врахував, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову в позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені судом апеляційної інстанції, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана