УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 53/100 частки земельної ділянки, та за зустрічної позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та розподіл земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 26 січня 1974 року перебувала з ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними був збудований будинок на земельній ділянці площею 0,1482 га, яка була приватизована ОСОБА_5 та 30 червня 1998 року був виданий державний акт на право власності на землю.

У червні 2007 року шлюб між ними розірвано.

За рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 червня 2013 року за нею визнано право власності на 53/100 частки будинку. Свої права на цю частину будинку вона 28 червня 2013 року зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З переходом до неї права власності на реальну частину цього будинку до неї перейшло право і на відповідну частину земельної ділянки на якій він розташований.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення коштів витрачених ним за виконані будівельно-ремонтні роботи та за відступ від часток в будинку при його розподілі.

Мотивуючи свої позовні вимоги він посилався на те, що при розподілі будинку відступ від рівності часток на користь ОСОБА_4 становив 19 715 грн із яких за попереднім рішенням не було стягнено 5 568 грн. ОСОБА_5 було проведено переобладнання в зв'язку з реальним розподілом будинку. Загальна сума витрат склала 2 685 грн. У ході розгляду справи він розмір витрат пов'язаних з переобладнанням будинку збільшив ще на 1 643 грн.

Окрім цього, він вважав, що відповідач має йому компенсувати 763 грн за його частину ґанку, яка перейшла в її користування. У ході розгляду справи він заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_4 витрат в сумі 1 643 грн понесених ним на переобладнання виділеної йому частини будинку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 0,0785 га земельної ділянки площею 0,1482 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, у межах згідно з планом, визначеним за варіантом 2 додатку 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 29 вересня 2014 року № 106.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з позовом про визнання права власності на частину вказаної земельної ділянки ОСОБА_4 звернулась до суду в серпні 2013 року після реєстрації права власності на 53/100 частки будинку. На час виникнення спірних правовідносин між сторонами у справі питання щодо переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на об'єкти нерухомості, розташовані на ній, врегульовані ст. 120 ЗК України <nau://ukr/2768-14|st120> та ст. 377 ЦК України <nau://ukr/435-15|st377>, до яких були внесені одночасно зміни Законом України від 05 листопада 2009 року № 1702-VІ. від 05.11.2009 <nau://ukr/1702-17> року.

У п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 роз'яснено, що земельна ділянка одержана громадянином в період шлюбу шляхом приватизації є його особистою власністю, але якщо поділу між подружжям підлягає будинок, будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці то до особи яка немала права на земельну ділянку переходить право у розмірі частки права власності у будинку, будівлі, споруді.

Визнаючи за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0785 га згідно з варіантом 2 додатку 2 до висновку судової земельно-технічної експертизи, судами враховано частки сторін у праві власності на будинок.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова