У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Номер вісім», про усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, який уточнивши, просили зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належною їй квартирою АДРЕСА_1 в м. Іллічівську шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої прибудови до квартири АДРЕСА_3 в м. Іллічівську Одеської області та після знесення прибудови привести фасад 7 під'їзду будинку АДРЕСА_5 в м. Іллічівську Одеської області до попереднього стану; стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на їх користь завдану моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, а також солідарно судовий збір.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належної їй квартири АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої прибудови до квартир АДРЕСА_3 в м. Іллічівську Одеської області та після знесення прибудови привести фасад 7 під'їзду будинку АДРЕСА_5 м. Іллічівську Одеської області до попереднього стану.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_2 відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 липня 2010 року ОСОБА_2 відповідно до договору к <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2100/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>упівлі-продажу придбала у особисту власність квартиру АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 16-18).

02 серпня 2010 року ОСОБА_2 оформила технічний паспорт (інвентарний № 21918, реєстровий № 732-И-22-75), в якому вона зазначена, як одноосібний власник цієї квартири (т .1, а. с. 13-15).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року (реєстраційний № 4528501) ОСОБА_5 і ОСОБА_6 купили у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 68).

28 вересня 2011 року ОСОБА_5 подав на ім'я голови об'єднання співвласників багатоквартирних будинків «ДОМА АББО» заяву, в якій просила надати йому дозвіл на реконструкцію і розширення квартири і балкона (квартири АДРЕСА_4). На цій заяві наявні резолюції Голови ОСББ «Не заперечую після затвердження проекту ДAБK», резолюція директора фірми «АББО» Абрамяна В.Р. від 29 вересня 2011 року - «не заперечую», резолюції власників суміжних квартир № 84 і № 94 ОСОБА_10 і ОСОБА_11, що вони «не заперечують» від 22 грудня 2011 року.

12 грудня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 оформили реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1, а. с. 179-184).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 січня 2012 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - Інспекція ДАБК в Одеській області) була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції вказаної квартири відповідачів.

25 грудня 2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області була зареєстрована декларація про готовність спірного об'єкта до експлуатації.

31 січня 2014 року Державна реєстраційна служба Одеської області зареєструвала право власності та видала на об'єкт реконструкції свідоцтво про право власності від 31 січня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції, об'єкт будівництва вже був введений в експлуатацію Інспекцією ДАБК в Одеській області та на нього зареєстроване право власності в Реєстраційній службі Одеської області, дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, з урахуванням змісту ст. 383 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено змінами у квартирі.

Отже, за змістом статті 383 ЦК України вимоги про усунення порушень прав власників інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб проведеними змінами у квартирі. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У той самий час, частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У справі, яка переглядається, позивачі на довели, яким чином дії відповідачів порушують права ОСОБА_2 як власника квартири у сусідньому будинку, хоча для правильного застосування статей 383, 386, 391 ЦК України доведення цього факту є обов'язковим.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, порушення свого права на безпечне володіння майном позивачі пов'язувалось саме з порушенням відповідачами при реконструкції квартири з розширенням несанкціонованим втручанням в капітальні несучі стіни будинку, що може призвести до порушення цілісності як самої стіни будинку, так і димоходів, що проходять у цій стіні.

Однак такі доводи позивачів спростовані декларацією про готовність спірного об'єкта до експлуатації, що відповідає змісту ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК Української РСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судом апеляційної інстанції обставини, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов