АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/770/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 44 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівОхріменко Н. І. , Качана О. В.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про виселення,

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, яким просило виселити ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 та зняти її із реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, мотивуючи про те, що рішенням суду від 11.04.2013 звернуто стягнення на предмет іпотеки, яким є зазначена квартира, внаслідок того, що відповідачка, як позичальник, не погасила перед банком свою заборгованість за кредитним договором, виконання зобов'язань за яким забезпечено іпотекою. В добровільному порядку відповідачка не виселяється , що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом .

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2014 позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апелянт указує на те, що суд не повідомив її про дату та час розгляду справи; суд не врахував того, що з оцінкою іпотечного майна по визначенню його ринкової вартості відповідачка не ознайомлювалася, потенційні покупці квартиру не оглядали; відповідачка змушена нести витрати по утриманню іпотечного майна (комунальна плата) до його фактичного продажу банком при тому, що оспореним рішенням суду її, фактично, позбавлено права користування цим майном; чинним ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, що має місце у даному випадку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідачки з квартири, суд першої інстанції виходив із того, що на цю квартиру, як предмет іпотеки, звернуто стягнення згідно відповідного рішення суду, отже в силу ЗУ «Про іпотеку» суд за заявою іпотекодержателя вправі виселити мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та вважає, що встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно кредитного договору №CSIPGA00000203 від 11.09.2007 ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 60000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 11.09.2017. Зобов'язання позичальника за цим кредитним договором забезпечено договором іпотеки №CSIPGA00000203 від 11.09.2007 за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідачка не виконала, внаслідок чого рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2013 у редакції рішення апеляційного суду Черкаської області від 11.04.2013, які набрали законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СSІРGА00000203 від 11.09.2007 в сумі 77282,24 доларів США звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Встановлено початкову вартість предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначені обставини ніким не оспорюються.

ПАТ КБ «Приватбанк» листом-вимогою про виселення №30.1.0.0/2-713 від 11.06.2013 повідомило відповідачку про необхідність звільнення приміщення квартири, яка є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого вміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як роз'яснено судам Пленумом ВССУ у п.43 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Враховуючи те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2013, зміненим рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11.04.2013, які набрали законної сили, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, а відповідачка добровільно не звільнили квартиру у встановлений законодавством строк, позовні вимоги банку про її виселення підлягають до задоволення.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи у підтвердження незаконності судового рішення про те, що суд першої інстанції не повідомив її про дату та час розгляду справи, оскільки відповідні повідомлення відповідачці надсилалися, вона подавала суду заяву про перегляд заочного рішення у якій наводила свої доводи, яким суд надав оцінку, у судовому засіданні при перегляді заочного рішення брав участь представник відповідачки.

Колегія суддів оцінює критично апеляційні доводи про неналежні оцінку іпотечного майна та процедуру його продажу (у тому числі щодо тягаря утримання майна, який, на думку відповідачки, досі лежить на ній), оскільки ці обставини не стосуються предмету доказування у даній справі про виселення з підстав того, що на житлове приміщення звернуто стягнення.

Не можна також погодитися з апеляційними доводами про те, що чинним ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, оскільки даний закон набрав чинності з 07.06.2014, а у даній справі на іпотечне майно звернуто стягнення згідно рішення суду від 11.04.2013 року, тобто до набрання ним чинності.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не стосується відповідальності особи та не має зворотної дії у часі. Крім того, вказаним законом не встановлено заборону щодо виселення осіб з житлових приміщень, які були предметом іпотеки та щодо яких вже прийнято рішення суду про звернення стягнення до набрання чинності цим нормативним актом.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про виселення, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :