Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7799/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Антоненко Н.О., Слюсар Т.А.

при секретарі Орленко Т.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

09.07.2014 позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про стягнення з останнього додаткових витрат за навчання та лікування малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 18 810 грн. 66 коп. та судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_6.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на доньку ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Але аліменти не сплачуються, відповідач має заборгованість.

На даний час дитина навчається в школі-дитсадку «Євроленд» Європейського університету. Між позивачем та вказаним закладом була укладена угода на надання освітніх послуг, оскільки дитина проявляє певні здібності у сфері вивчення іноземних мов. За період навчання дитини у вказаному закладі позивачем сплачено 35 000 грн. Крім того, 18.03.2013 стан здоров'я дитини різко погіршився, позивач була змушена звернутись за невідкладною медичною допомогою до ТОВ «БОРИС», за надання якої позивач сплатила 1087 грн. 07.11.2013 позивачем також було оплачено витрати на медичне обстеження дитини в розмірі 779 грн. 15.04.2014р. позивач також оплатила надані дитині медичні послуги в розмірі 755 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, в добровільному порядку не приймає участь в додаткових витратах на дитину, розвитку її здібностей, хоча є працездатним та має у своїй власності певне майно, позивач просить стягнути з відповідача 1310 грн. - витрати, понесені позивачем за надання медичних послуг їхній спільній з відповідачем дитині, а також 17 500 грн. - витрати понесені позивачем на навчання дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 18 810 грн. 66 коп.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог . Зокрема зазначав, що судом при ухваленні рішення не враховано розмір заробітної плати відповідача, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положенням ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанціїі ухвалення нового рішенняабо зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з ОСОБА_4 на її користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 18 810 грн. 66 коп. суд першої інстанції виходив з їх доведеності, відповідності вимогам чинного законодавства та порушення прав позивача відповідачем.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає дивлячись на таке.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2317, відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.08.2012 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на дитину.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно довідки № 1/12-137/В від 13.06.14, донька сторін ОСОБА_6, навчається в школі-дитсадку «Євроленд» ПВНЗ «Європейський університет». За період навчання позивачем було сплачено з вересня 2013р. по червень 2014р. 35 000 грн., а щомісячна оплата становить 3500 грн. (а.с. 22).

Відповідно до Характеристики на дитину, наданої вихователем вказаного навчального закладу ОСОБА_8, ОСОБА_6 має особливі здібності до вивчення іноземної мови (англійської) (а.с. 21).

Виходячи зі змісту наведеної довідки вбачається, що дитина відвідує дитячий садок, який їй обрала мати і в якому викладається іноземна мова і щомісячна оплата становить 3500 грн. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що батьки дитини обопільно обумовили таку дошкільну установу і що за своїм матеріальним становищем мають можливість нести такі витрати. А згідно довідки з місця роботи відповідача його заробіток становить 1300 грн. в місяць (а.с.71), на утриманні він має іще одну неповнолітню дитину.

До того ж, відвідування дитячого дошкільного закладу у відповідності з правовими нормами Закону України «Про дошкільну освіту» є обов'язковим, а тому витрати на його відвідування не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, а є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на додаткові витрати в розмірі 1310 грн., що викликані особливими обставинами ( разове лікування та обстеження дитини), суд не надав належної оцінки обставинам справи про те, що з наданих позивачем квитанцій вбачається, що всі витрати не носять постійного характеру, медична допомога отримувалася у ТОВ «Борис».

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

А тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача понесених позивачем додаткових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: