Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року, позовну заяву повернуто позивачу з підстав, передбачених ст. 115 та ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

У касаційній скарзіПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Повертаючи позову заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що дана справа не відноситься до територіальної юрисдикції Вижницького районного суду Чернівецької області.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналогічна норма міститься у ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність розгляду цивільних справ визначається відповідно до положень глави 1 розділу ІІІ ЦПК України.

Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (ч. 1 ст. 109 ЦПК України).

Разом з тим, за змістом ч. 9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Установивши, що даний позов пред'явлено за останнім відомим місцем проживання відповідача, місце реєстрації проживання та перебування якого невідоме, суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для застосування ст. 115 ЦПК України та повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду відповідно до вимог ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даної справи, постановив оскаржувану ухвалу всупереч вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позбавивши позивача права на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин ухвали судів підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки судами були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення незаконних ухвал, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 336, 338, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 липня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська