У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа - державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття майна у власність за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якогозгідно з договором купівлі-продажу права вимоги від 8 грудня 2011 року він є, та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 тис. грн на трок до 22 листопада 2037 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом.З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання відповідач передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2007 року нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у зв'язку з чимвиникла заборгованість за кредитним договором у розмірі99 183 грн 61 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд; звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк»права власності на нього; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок та виселити з нього відповідача та інших мешканців; витребувати у ОСОБА_3 технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на домоволодіння.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 22 листопада 2007 року в розмірі 99 183 грн 61 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки. Припинено право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, у тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаним домоволодінням. Виселено ОСОБА_3 зі спірного житлового будинку,витребувано у ньогота передано ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на будинок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 991 грн 84 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач обрав не правильний спосіб судового захисту свого порушеного права, оскільки матеріали справи не містять доказів переходу до позивача відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 22 листопада 2007 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», виходив із того, що до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.При цьому в разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, тому суд стягнув заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та одночасно вирішив питання про визнання за банком права власності й припинення права власності ОСОБА_3 на предмет іпотеки, виселив його з домоволодіння, яке є предметом іпотеки.

Проте повністюпогодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають; суди не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, при цьому порушили норми як процесуального, так і матеріального права.

Судом установлено, що 22 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назву якого було змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 тис. грн на трок до 22 листопада 2037 року зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом.З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання відповідач передав в іпотеку банку належне йому на підставі договору купівлі-продажу від 22 листопада 2007 року нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, і розташований на приватизованій земельній ділянці 641 кв. м. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у зв'язку з чимвиникла заборгованість за кредитним договором.

8 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, з ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пункт 5 договору іпотеки від 22 листопада 2007 року передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте апеляційний суд не дослідив, чи укладався окремий договір про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього між сторонами.

У п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що чи передбачає договір іпотеки такий спосіб захисту прав іпотекодержателя як можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу його у власність іпотекодержателя.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернув; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, дійшовши передчасного висновку про часткове задоволення позову.

При розгляді справи порушення допущені й районним судом.

Так, у п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Разом з тим якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, суд у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, не залучив до участі у справі ОСОБА_4, оскільки у житловому будинку АДРЕСА_1, крім ОСОБА_3, проживають: його дружина - ОСОБА_4, їхні діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які у разі задоволення позову підлягають виселенню з предмету іпотеки.

Крім того, якщо майно придбано за час шлюбу, то суд припинив право власності на майно, право на частку якого в силу презумпції спільності майна подружжя має ОСОБА_4, не залучивши її до участі у справі.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик