АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1016/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/25/К/15 суддя Бондарчук Г.Д.
Категорія 21 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.

при секретарі - Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 19.02.2012 року помер його батько - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку із господарськими спорудами, розташованими за адресою: с. Чкаловка, вул. Чкалова, 66а Криворізького району, Дніпропетровської області, із прилеглою земельною ділянкою площею 2500 кв.м.

За півроку до смерті, 13.08.2011 року його батько уклав договір дарування домоволодіння із земельною ділянкою на користь відповідачів 3/4 вказаного майна ОСОБА_4, 1/4 - ОСОБА_5, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6 Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у нього виникли сумніви щодо достовірності вказаного договору дарування, вважав, що договір підписаний не його батьком, а іншою особою, волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі, так як останній хворів і не міг керуватися своїми діями.

За таких обставин, уточнивши свої вимоги, просив суд визнати недійсним договір дарування, укладений між дарувальником ОСОБА_7 та обдарованими ОСОБА_4, ОСОБА_5, посвідчений 13 серпня 2011 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, предметом якого є житловий будинок із господарськими спорудами та земельна ділянка, площею 2500 кв.м, розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Чкаловка, вул. Чкалова, 66.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору дарування не дійсним - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права; суд неповно зясував обставини справи; безпідставно відхилив клопотання позивача про витребування доказів у нотаріуса та КП ДОР «Криворізьке БТІ»; не було проведено почеркознавчої та судово-психіатричної експертизи; суд безпідставно прийняв до уваги докази, надані відповідачем.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року зазначене рішення залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8, представники відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_9 та ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, кожен окремо, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідач ОСОБА_5, будучи завчасно (04.07.2015р.) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй судової повістки про виклик в судове засідання на 14.07.2015 року), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.02.2012 року помер батько позивача - ОСОБА_7, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, серії 1-КИ № 460122 (а.с. 5).

За життя ОСОБА_7 володів власністю у вигляді житлового будинку із господарчими спорудами № 66 по вул. Чкалова в с. Чкаловка, Криворізького району з прилеглою земельною ділянкою площею 2500 кв. м., призначеною для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

30.08.2011 року ОСОБА_7 подарував, а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийняли у дар зазначені житловий будинок та земельну ділянку, у співвідношенні - ОСОБА_4 3/4 частини, ОСОБА_5 1/4 частину зазначеної нерухомості, що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 30.08.2011 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 6437.

Право власності на житловий будинок з господарчими побудовами зареєстровано у КП ДОР «Криворізьке БТІ» за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності з визначенням часток кожного з співвласників, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що спадкодавець ОСОБА_7 не підписував угоду та під час укладення договору дарування 30.08.2011 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2,3 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Колегія суддів вважає, що позивач, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не довів ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог. Зокрема, суду першої та апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дарувальник ОСОБА_7 не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними під час укладення договору дарування будинку.

Так, відповідно до статті 225 ЦК України для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а отже є недійсним, необхідно встановити, що в момент вчинення правочину дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до ст. 145 ЦПК України, зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2015 року було скасовано ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2015 року (ч. 4 ст. 338 ЦПК України), колегією суддів було розяснено позивачу ОСОБА_2 його право заявляти суду клопотання про призначення відповідної експертизи, яким останній скористався та по справі було призначено комплексну посмертну судову психолого-психіатричну експертизу.

Актом судово-психологічного експерта №133 від 12 травня 2015 року установлено, що ОСОБА_7 на момент оформлення договору дарування від 30 серпня 2011 року будь-яким психологічним розладом не страждав, за своїм психічним станом міг вірно розуміти значення своїх дій та керувати ними, та індивідуально-психологічних рис, мотиваційних компонентів психічної діяльності і поведінки, які могли суттєво вплинути на його психологічний стан не діагностовано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а порушення ним норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду (ч. 3 ст. 309 ЦПК України).

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у проведенні почеркознавчої експертизи та зясовано, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у призначенні такої експертизи, у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 303 ЦПК України колегією суддів на стадії апеляційного розгляду було задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та призначено судову почеркознавчу експертизу, якою було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Дарувальник» договору дарування від 30.08.2011 року виконаний самим ОСОБА_7 (Висновок №463-15 судової почеркознавчої експертизи від 04.06.2015 року).

Отже, зазначеним висновком спростовано посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_10 не підписував оспорюваний договір дарування.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом вірно застосовано норми матеріального права та не було допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до ухвалення незаконного рішення, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: