Єдиний унікальний номер 227/5438/14-ц Номер провадження 22-ц/775/462/2015
Єдиний унікальний номер: 227/5438/15-ц
Номер провадження: 22ц/775/462/2015
Категорія 51 Головуючий у 1 інстанції Лаврушин О.М.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховській Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виключення запису про батьківство із актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про виключення запису про батьківство із актового запису про народження дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з серпня 1995 року по серпень 1999 року вони разом проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. В період з 1996 року по 1999 рік вони проживали в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила дитину, ОСОБА_3, яку він зареєстрував на себе, вважаючи себе батьком.

З роками відповідач став помічати, що дитина на нього не схожа. Крім цього, при медичному обстеженні в січні 2014 року він дізнався від лікаря про неможливість мати дітей.

18 травня 2015 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виключення запису про батьківство із актового запису про народження дитини, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини по справі. А саме, в період проживання з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу з серпня 1995 року по серпень 1999 року, у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина, яку він в порядку ст.126 СК України записав на себе та весь час сплачував аліменти. У подальшому, мешкаючи з іншою жінкою у цивільному шлюбі, йому після проведеного медичного обстеження стало відоме, що він не може мати дітей. Внаслідок чого вважає, що він не є біологічним батьком дитини відповідачки. Крім цього, судом першої інстанції призначалась судова експертиза, але відповідачка з дитиною у призначений час не з'явилися для її проведення. Тому, суд першої інстанції мав можливість вирішити питання щодо примусових заходів для забезпечення проведення призначеної експертизи відповідно до вимог ч.2 ст.146 ЦПК України, але не скористувався нею.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить телефонограми в матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №1 за №448-449 (а.с. 111-112).

Крім цього, до апеляційного суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності (а.с.114).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що він не може мати дітей не підтверджені, оскільки відсутнє відповідний медичний висновок. Суд зазначив, що у позивача виникла підозра, що він не є біологічним батьком дитини з часу, коли йому стало відоме про заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 15 вересня 2014 року складала 71 507,88 гривень. Також, суд не визнав як підставу для задоволення позову відмову відповідача неповнолітньої ОСОБА_3 від проведення судово - генетичної експертизи, оскільки найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу.

Але, з такими висновками суду погодитися не можливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з серпня 1995 року по серпень 1999 року сторони разом проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, що не заперечується сторонами.

Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства виданого 18 червня 1999 року ОСОБА_1 визнаний батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39).

У свідоцтві про народження дитини ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками дитини зазначені: мати - ОСОБА_2, батько ОСОБА_1 (а.с. 39).

04 вересня 2000 року рішенням Добропільського міського суду з ОСОБА_1 стягнути аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частини з всіх видів заробітку, про що свідчить копія виконавчого листа (а.с.41).

Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Добропільсткого міськрайонного управлення юстиції про звернення стягнення на доходи боржника вбачається, що станом на 15 вересня 2014 року розмір заборгованості по сплаті аліментів за позивачем ОСОБА_1 складає 71 507,88 гривень (а.с. 26).

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд, вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки актовий запис про народження дитини був проведений з відома позивача у 1999 році, в зв'язку з чим спірні правовідносини регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України, який був чинним на цей час.

Про проведений запис в актовому записі про народження дитини та те, що він є батьком дитини, позивач ОСОБА_1, як встановлено, знав з дня реєстрації дитини.

Оскільки правовідносини виникли у 1999 році, то в силу п. 1 Прикінцевих положень СК України 2004 року цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ст. 56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного у період зазначених відносин, особа, записана, як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Позивач, ОСОБА_1, із зазначеним позовом звернувся лише у грудні 2014 року, а саме майже через п'ятнадцять років після реєстрації народження дитини.

Протягом року після реєстрації народження дитини та внесення відповідного запису про батька дитини до актового запису про народження дитини позивач із зазначеними вимогами не звертався.

Але, цей строк є припинювальним і продовженню не підлягає, а тому відсутні й правові підстави для задоволення позову.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону вбачається, що строк звернення до суду з даним позовом слід обчислювати не з моменту, коли позивачу стало відомо про те, що він не є батьком дитини, а з часу вчинення актового запису.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав можливість вирішити питання щодо примусових заходів для забезпечення проведення судової експертизи відповідно до вимог ч.2 ст.146 ЦПК України, але не скористувався нею, є безпідставним з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Частиною 2 статті 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

По-перше, у відповідності до ч.2 ст.146 ЦПК України вбачається, проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи проводиться у справах про визнання батьківства, материнства.

По-друге, позивач не надав доказів як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції стосовно факту ухилення відповідачки разом з дочкою від проведення експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст.309, 316 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2015 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про виключення запису про батьківство із актового запису про народження дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: