Справа №173/1079/15-ц
Провадження №2/173/615/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 1 вересня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Подружжя має спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В травні 2014 року позивач та відповідач вкотре посварилися і з того часу сімейні відносини значно погіршилися. Сімейні відносини з чоловіком фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Окрім того позивач зауважила, що вона переїхала разом з дитиною до своєї матері. Позивач переконана, що подальше збереження сімї не можливе. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має. На підставі вищевикладеного позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила суд задовольнити позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Наполягала на тому, що примирення з відповідачем не можливе. Суду пояснила, що майже рік вона намагалася зберегти шлюб з відповідачем, в тому числі зверталася за допомогою до психолога, проте відповідач не бажає змінюватись та не розуміє її. Також відповідач грубо до неї ставиться, погрожує їй, застосовує фізичне та психологічне насильство. Окрім того, конфлікти між ними часто відбуваються в присутності дитини і це негативно відображається на її психіці. Після того, як вона переїхала до матері, дитина стала значно спокійнішою. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і вона цього не бажає. Після розірвання шлюбу бажала би залишити прізвище «Дорохович».

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач не робить нічого для того, щоб зберегти сімю, влаштовує скандали, а тому подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Підтвердив, що вони не проживають разом з позивачем з травня 2015 року, дійсно між ними виникали конфлікти, але це були незначні непорозуміння. Разом з тим вважає неможливим збереження їх шлюбу, оскільки позивач цього не бажає. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не має.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

1 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 63 та видано свідоцтво про шлюб 1-КИ № 230145 (а.с.6).

Подружжя мають спільну малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Судом встановлено, що сторони не проживають разом з травня 2015 року і з того часу не ведуть спільне господарство. Причинами припинення шлюбних відносин є взаємне непорозуміння та небажання зберегти шлюб.

Згідно з ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя.

Судом вживалися заходи для примирення подружжя, проте за цей час позивач від позову не відмовилась та наполягала на розірванні шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

А тому вимоги позивача про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Спору про поділ майна та місце проживання дитини подружжя не має.

Оскільки від позивача не надійшло заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища суд, керуючись ст. 113 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне залишити їй прізвище «Дорохович».

Також на виконання вимог ст. 115 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне надіслати копію рішення суду після набрання ним законної сили органу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 750 грн.

Згідно зі ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із наданих позивачем квитанцій про оплату юридичних послуг (а.с.8,) не вбачається розрахунку витрат часу на надання правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки згідно зі ст. 1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

У звязку з чим суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, ст. ст. 84, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 1 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (актовий запис № 63) розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище «Дорохович».

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ін..н. НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

Витрати на правову допомогу, понесені позивачем віднести за рахунок позивача.

Після набрання рішенням законної сили його копію направити відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко