АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2,

Суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.12.2013 року ОСОБА_6 взяв в борг грошові кошти в сумі 5610 доларів США.

Відповідно до розписок від 14.12.2013 року відповідач частково повернув борг в сумі 700 доларів США та 01.02.2014 року борг в сумі 1000 доларів США.

Таким чином, заборгованість відповідача становить 3910 доларів США, що в еквіваленті на момент подачі позову становить 45981 грн. 60 коп.

У визначений в розписці строк - 15.03.2014 року та до теперішнього часу ОСОБА_6 отримані в борг кошти не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45981 грн. 60 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2014 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики - задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 04 грудня 2013 року в сумі 45981 грн. 60 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що отримані за договором позики від 04.12.2013 року кошти відповідачем у визначений в договорі строк та станом на теперішній час не повернуто та заборгованість складає 3910 доларів США. (а.с. 9-11).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Предметом договору позики у справі, є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Доводи апелянта про те, що договір позики ним укладався та кошти отримувались в інтересах іншої особи, колегія суддів вважає безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами та не мають правового значення для вирішення справи, оскільки апелянтом у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.

В той час, як з розписок вбачається, що договір позики укладався відповідачем від свого імені, без зазначення, що він діє в інтересах інших осіб та посилань на відповідні документи, кошти отримувались та частина останніх поверталась також відповідачем, що свідчить про укладення договору позики та його виконання саме останнім.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, врахувавши, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику та визначив, який саме документ складений відповідачем договір позики чи розписка про отримання від позикодавця грошових коштів, та встановив справжньої правової природи зазначеного документа, незалежно від його найменування.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: