Справа № 266/2020/15-ц
Провадження № 2/266/859/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13.08.2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

з участі секретаря - Давлетбаєвої О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що він є квартиронаймачем АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполя, в якій також зареєстрована його донька - ОСОБА_2. Фактично відповідач не проживає у квартирі з вересня 2002 року, оскільки після реєстрації шлюбу вона виїхала до м.Стамбул (Туреччина) та зв'язок із нею відсутній. Крім того зазначив, що він є пенсіонером та змушений сплачувати комунальні платежі за відповідача, яка в квартирі не мешкає, що ускладнює його матеріальне становище. Просив на підставі ст.71, 72 ЖК України визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Маріуполь, вул. Гагаріна, б. 5 кв. 92.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання надав заяву, в якій позові вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, справу просив розглянути за його відсутністю. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не зявилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою позивача ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом, та підтверджується особовим рахунком №1591, у квартирі АДРЕСА_2 в Приморському районі м. Маріуполя з 15.11.1991 року по теперішній час зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2. З 15.11.1991 року по 10.12.1997 року в цій квартирі була зареєстрована ОСОБА_3. (а.с.21)

З свідоцтва про право власності на житло від 24.06.1999 року слідує, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.5)

ОСОБА_5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 10.06.2015 року, після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище з "Протченко" на "Йолун" (а.с.4).

Відповідно до довідки № 447 від 21.04.2015 року, довідки № 6 від 14.01. 2014 року, довідки № 62 від 03.06. 2013 року, довідки-акту від 08.02. 2008 року, виданої Комітетом самоорганізації населення «Портовський», акту від 30.01. 2012 року, акту від 16.06. 2010 року акту від 28.10. 2009 року, виданого Житлово-комунальним підприємством № 4 Приморського району, відповідачка ОСОБА_2 у АДРЕСА_4 в Приморському районі м. Маріуполі тільки зареєстрована, але фактично не мешкає з 2002 року, оскільки після реєстрації шлюбу переїхала до м. Стамбул та з зазначеного часу у квартирі не зявлялась, чим підтверджується відсутність відповідача за місцем реєстрації на протязі більш шести місяців. (а.с. 8-14)

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 316,317,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, відповідачка є співвласником житлового приміщення та її право користування цим житлом є похідним від її права власності, а не як члена сім"ї власника відповідно до ст.405 ЦК України, а тому вона не може бути позбавлена права користування належним їй на справі спільної сумісної з позивачем власності житловим приміщенням.

Окрім того, посилання в позовній заяві на положення ст.71, 72 ЖК України в обгрунтування підстав позову є необгрунтованим, оскільки норми цих статей стосуються лише правовідносин у сфері користування жилими приміщеннями державного і громадського житлового фонду, а спірне жиле приміщення належить сторонам на праві власності і не відноситься до державного чи громадського житлового фонду.

Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем судові витрати суд покладає на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з отримання його копії

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення за відсутності сторони в той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя Дзюба М. В.