08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Кафідової О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про стягнення депозитного вкладу,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Златобанк», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації В.І. Славінським, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») про стягнення депозитного вкладу.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу № 042772 «Класичний», згідно умов якого позивач розмістив суму вкладу в розмірі 1 200 грн, строком до 08 травня 2015 року включно, з нарахуванням 20 % річних на умовах, визначених договором. В подальшому позивачем на рахунок вносились кошти та станом на 07 лютого 2014 року сума вкладу становила 223 400 грн. Зазначав, що 21 липня 2014 року він звернувся до банку з письмовою вимогою про повернення достроково суми вкладу в розмірі 223 400 грн, після чого відповідачем було виплачено через касу банку вказану суму вкладу, за виключенням комісії в розмірі 22 340 грн. Вважає, що договором не передбачено жодної комісії, а тому просив стягнути з відповідача невиплачену суму вкладу в розмірі 22 340 грн, проценти в розмірі 2 772 грн 04 коп., 3% річних в розмірі 415 грн 81 коп. та інфляційні збитки в розмірі 2 564 грн. 08 коп.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Златобанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором банківського вкладу «Класичний» № 042772, що складаються із суми депозиту в розмірі 22 340 грн, процентів в розмірі

2 772 грн 04 коп., 3 % річних в розмірі 415 грн 81 коп. та інфляційних збитків в розмірі 2 564 грн 08 коп., а всього 28 091 грн 93 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінський В.І. просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції,виходив із того, що відповідачем порушено умови договору банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судами встановлено, що 08 травня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Златобанк» укладено договір банківського вкладу № 042772 «Класичний» в національній валюті, згідно якого сума вкладу на дату укладення договору складає 1 200 грн, а відповідно до п. 1.1., 1.2., 1.3. договору, за користування грошовими коштами банк нараховує і сплачує вкладнику проценти по вкладу із розрахунку 20 % річних. Вкладник має право поповнювати вкладний (депозитний) рахунок, а також має право достроково повернути (зняти) вклад або його частину (п. 2.4.3., 2.4.4. договору). Позивач періодично вносив грошові кошти на поповнення свого рахунку та із 07 лютого 2014 року сума вкладу за договором склала на загальну суму 223 400 грн.

Крім того, 21 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу, у звʼязку з чим суму вкладу та нараховані проценти за користування коштами йому було повернуто шляхом видачі готівки через касу банку 28 липня 2014 року,

29 липня 2014 року та 31 липня 2014 року в загальному розмірі 201 060 грн, а із суми вкладу позивача на користь відповідача було перераховано 10 % вкладу, що становить 22 340 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Так, ч. 4 ст. 1068 ЦК України визначено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що умови договору банківського вкладу укладеного між сторонами не містять застереження щодо відрахування із суми вкладу 10 % за виконання банком операцій, а тому дійшов правильного про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації В.І. Славінським, відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про стягнення депозитного вкладу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кафідова О.М. Ситнік