Провадження № 2/470/412/15
Справа № 470/1159/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого: судді Орлової С.Ф.,

при секретарі Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №NKH3NL00000017 від 26.06.2008 року відповідачка отримала кредит у розмірі 20 000 грн. зі сплатою 34.68 % відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 червня 2011 року.Оскільки відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобовязання станом на 10.11.2015 року у неї утворилась заборгованість за пенею в сумі 14132 грн. Посилаючись на те, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22.01.2013 року з відповідачки було стягнуто заборгованість в сумі 6535 грн. 37 коп., позивач просив суд стягнути з відповідачки залишок заборгованості за пенею в сумі 7596 грн. 63 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю) в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Оскільки від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір № NKH3NL00000017 (далі Договір), за умовами якого їй було надано строковий кредит на споживчі цілі в сумі 20000 грн. строком на 36 місяців по 24.06.2011 року, зі сплатою відсотків у розмірі 2,89% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.Відповідач зобовязалась погашати заборгованість за кредитним договором щомісяця, шляхом надання Банку щомісячного платежу в сумі 906 грн. 55 коп. з «05» по «10» число кожного місяця, який складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісіям та неустойкам.

За п.4.1 розділу 4 Договору в разі порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач зобов'язалась сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. ( а.с.8-10).

Однак згідно ч.3 ст.61 ЦПК України встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 22.01.2013 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до відповідачки було задоволено частково. Стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 15 листопада 2012 року в сумі 6535 грн. 37 коп., з яких 5512 грн. 63 коп. заборгованість за кредитом; 222 грн.74 заборгованість за відсотками; 800 грн. пеня, та судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп. З мотивувальної частини вказаного рішення суду слідує, що пеню нараховану позивачем у розмірі 14333 грн.42 коп. на підставі ч.1 ст.551 ЦК України було зменшено судом до 800 грн. Рішення суду набрало законної сили 25 лютого 2013 року (а.с.4-5).

З матеріалів виконавчого провадження № 38339307 убачається, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції від 07.06.2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/470/47/13 виданого Березнегуватським районним судом Миколаївської області 25.02.2013 року про стягнення на користь позивача з відповідачки боргу в розмірі 6749 грн. 97 коп. З копії платіжних доручень слідує, що відповідач сплатила заборгованість у повному обсязі, у зв'язку з чим державний виконавець постановою від 05.06.2015 року закрив виконавче провадження (а.с.34-38).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) встановлено спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (ч.1 ст.258 ЦК України).

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

З матеріалів справи слідує, що відповідачка здійснила останнє погашення заборгованості перед позивачем 19 вересня 2013 року, кошти були проведені банком 29.05.2014 року та зараховані позивачем 17.06.2014 року на погашення заборгованості за пенею, з позовом про стягнення заборгованості за залишком пені банк звернувся 01 грудня 2015 року, тобто за спливом строку спеціальної позовної давності. Беручи до уваги заяву ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд доходить висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. Ф. Орлова