Справа № 534/3112/15-ц
№ 2/534/106/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2
з участю: позивачаОСОБА_3
представника позивачаОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та час затримки розрахунку,
Свої вимоги мотивує тим, що з листопада 1987 року по листопад 2014 року включно вона працювала на ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» на посаді слюсаря дільниці вентиляції та техніки безпеки. Починаючи з 01 червня 2014 року їй не виплачується заробітна плата, тому вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник наполягали на задоволенні вимог з підстав, викладений в позовній заяві.
Юридична адреса Відокремленого виробничого підрозділу «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» знаходиться на території захопленої збройними формуванням самопроголошеної Луганської республіки, з якою відсутнє поштове сполучення, тому представник згаданого підприємства в судове засідання не викликався.
Судові повістки з копіями відповідних документів неодноразово направлялися судом Державному підприємству «Луганськвугілля» за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.41). Однак жодного разу представник відповідача до залу суду не зявився, причин неявки не повідомив, своїм правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався.
За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.
Згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивача, ОСОБА_3 працювала в Відокремленому виробничому підрозділі «Шахта «Ніканор-Нова» Державного підприємства «Луганськвугілля» і наказом №714к від 21.11.2007 року її було переведено на посаду слюсаря чергового по ремонту обладнання ІІІ розряду. 16 грудня 2014 року наказом №961 її було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.49). До справи приєднано копію згаданого наказу про звільнення (а.с.50).
Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.
Так, статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму стаття 116 КЗпП України.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.
В свою чергу, як вбачається з довідки №10р-869 від 24.12.2014 року, виданої ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» заробітна плата позивача за жовтень та листопад 2014 року становить 2742 та 1432 грн. відповідно (а.с.46), а середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3 дорівнює 2087 грн. (2742 + 1432 х 0,5 = 2087), середньоденна - 99,38 грн. (2087 : 21робочий день = 99,38).
Суд не приймає до уваги розрахунок позивача, в якому він обраховує середній заробіток за час затримки розрахунку виходячи з кількості календарних днів, так як після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).
Відповідно до листа №10р-869 ВВП «Шахта «Ніканор-Нова» ДП «Луганськвугілля» не являється юридичною особою і все фінансові та кредитно-розрахункові операції цього підрозділу здійснювало централізована вищестояща організація ДП «Луганськвугілля» (а.с.46), тому суд вважає, що заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає стягненню з ДП «Луганськвугілля».
Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з відповідача ДП «Луганськвугілля» необхідно стягнути у дохід держави судовий збір в сумі 323,67 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116,117 КЗпП України, ст..213 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Луганськвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 323 грн. 67 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів, з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий