АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5016/14-ц 22-ц/774/533/К/15
Справа № 215/5016/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/533/К/15 Камбул М.О.
Категорія № 37 ( ІУ ) Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за володіння та користування спільним майном, припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спільною частковою власністю , визначення порядку володіння та користування майном, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за володіння та користування спільним майном, припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 18.04.2014р. за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано по 1/2 частині автомобілю "Geely" та автомобілю Тоyotа Cоrolla 2011, вони залишені у спільній частковій власності сторін.

У користування відповідача з 2011 року і до теперішнього часу знаходиться обидва автомобілі, ніякої компенсації за їх використання ОСОБА_3 не сплачує.

Виходячи з ринкової вартості спірних автомобілів, після уточнення позовних вимог у січні 2015 року позивач просив суд : стягнути на його користь з відповідача компенсацію за користування та володіння спільним майном в сумі 43093,82 грн.

Припинити право власності на ? частку у спільному автомобілі Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 вартістю на 03.02.2014 року 58377,82 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1. Виділити ОСОБА_2 у порядку поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, автомобіль Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1. Припинити його право власності на ? частину у спільному автомобілі "Geely МК" 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю на 03.02.2014 року 21908,72 грн. Виділити відповідачу ОСОБА_3 в порядку поділу майна автомобіль "Geely МК".Стягнути з позивача на користь відповідача різницю вартості часток майна в сумі 36469,10 грн. та вирішити питання компенсації судових витрат.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю, визначення порядку володіння та користування спільним майном, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування вказує, що у спільній власності з відповідачем перебуває два автомобілі, договору про визначення порядку володіння та користування майном між ними не укладено, але ніяких перешкод для користування ОСОБА_2 спільним майном вона не чинить.

З 01.09.2014 року автомобіль Тоyotа Cоrolla перебуває в користуванні ОСОБА_2, хоча при придбанні вказаного автомобілю усі документи були оформлені на її ім'я. Посилаючись на те, що витрати на утримання майна вона сплачує сама, вважає, що ОСОБА_2 повинен сплатити їй понесені витрати в сумі 58041,30 грн.

Події з приводу поділу майна, спричиняють їй моральні страждання. Вона погано почувається, втратила сон та апетит, вартість ліків складає 2090,86 грн., моральну шкоду вона оцінює в 15 000 грн.

ОСОБА_3 просить суд зобов'язати ОСОБА_2 укласти з нею договір про визначення порядку володіння та користування спільними автомобілями, зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належним їй автомобілем Тоyotа Cоrolla, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 15000 грн. та матеріальні витрати в сумі 2090,86 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її корить матеріальні витрати на управління та тримання автомобілів, з розрахунком амортизаційних витрат в сумі 58041,30 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 22 січня 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції не надано на його вимогу депозитний рахунок суду, на який можливо покласти кошти для компенсації вартості частки автомобіля, тому відмова в позові з цих мотивів є необґрунтованою.

Судом безпідставно відмовлено в праві на компенсацію його частки у спільному майні, яка використовувалось особисто лише іншим співвласником ОСОБА_3

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача та її представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Відповідачем надано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 18.04.2014р. та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано по 1/2 частині автомобілю "Geely", реєстраційний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску, білого кольору, вартістю 50529,73 грн., та по 1/2 частині автомобілю Тойота Корола (COROLLA 1.33M/T SD ENTRY), реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, чорного кольору, вартістю 153137,16 грн. Залишено автомобілі "Geely" та "Тойота Корола" у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, (а.с.7-11).

Встановлені обставини судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст.365,368,369 ЦК України та дійшов висновку, що задоволення позову без попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості частки майна, на яку позивач просить припинити право власності, неможливо. Відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні компенсації за користування майном, суд дійшов висновку про їх недоведеність.

Однак, колегія суддів не в повному обсязі погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник , який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зі змісту вищевказаної статті убачається, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

Таким чином, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного суду України від 16 січня 2012року № 6 - 81 цс 11, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Як убачається з матеріалів справи, сторони дійсно не досягли згоди щодо спільного користування двома автомобілями, які визнані їх спільним сумісним майном, з приводу чого виникали непорозуміння, що не заперечує відповідач у зустрічному позові.

Обидва спірні автомобілі "Geely" та "Тоyotа Cоrolla" є неподільною річчю, спільне володіння та користування спірним майном між сторонами можливо.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги позивача про ненадання судом першої інстанції відомостей стосовно депозитного рахунку суду для зарахування різниці вартості часток майна в порядку 365 ЦК України.

Як убачається з тексту позовної заяви, позивач висловлював наміри та фінансову спроможність компенсувати відповідачу різницю вартості спільних автомобілів, шляхом зарахування коштів на депозитний рахунок суду ( а.с. 27).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак суд, всупереч вимогам цієї статті не роз'яснив позивачу ОСОБА_2 наслідки не внесення коштів на депозитний рахунок суду, доведення сторонами своїх тверджень і заперечень та обмежився висновком про те, що позивачем не внесено кошти на депозитний рахунок, як підставу для відмови в позові.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

На письмову вимогу позивача ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції надано інформацію стосовно депозитного рахунку суду. Відповідно до квитанції № 2 від 23 березня 2015 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 36470 грн. ( а.с. 154).

З урахуванням висновку експерта авто товарознавця № 10/14 від 03 лютого 2014 року, в якому визначено ринкову вартість автомобіля "Geely" JL 7162 VR Basic Plus, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у сумі 43817,17 грн. та ринкову вартість автомобіля "Тоyotа Cоrolla 1.3", 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 116755,63 грн. ( а.с. 100-110) різниця вартості ? частини спірних автомобілів становить 36469,22 грн., виходячи з розрахунку ( 116755,63/ 2 - 43817,17/ 2 = 58377,81- 21908,58 = 36469,22 грн.).

Відповідач ОСОБА_3 проти визначеного судовим експертом авто товарознавцем ОСОБА_5 ринкової вартості спільних автомобілів не заперечувала. Будь - яких клопотань про призначення іншої експертизи для визначення вартості рухомого майна ані від неї, ані від її представника не надходило.

Враховуючи обсяг спільного майна в праві володіння та користування яким між сторонами виникли суперечки, а саме два автомобілі марки "Geely" та Тоyotа Cоrolla, те, що частки кожного співвласника є рівними по ? у спільному майні, кожний з автомобілів є неподільним, та з огляду на те, що спільне володіння і користування майном є неможливим, між сторонами виникли непорозуміння, що призвели до не приязненних стосунків. Приймаючи до уваги попереднє внесення позивачем ОСОБА_2 різниці вартості автомобілів в сумі 36 470 грн. на депозитний рахунок суду, колегії суддів приходить до висновку, що припинення права спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частину автомобіля Тоyotа Cоrolla та ОСОБА_2 на ? частину автомобіля "Geely" , та в свою чергу визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль "Geely" , а за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Тоyotа Cоrolla, буде справедливим та обґрунтованим. Припинення права спільної власності на ? частину одного автомобілів та визначення права власності за кожним із співвласників на окремий автомобіль не завдасть істотної шкоди інтересам кожного із співвласників.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановлено без урахування вищезазначених вимог законодавства, тому підлягає скасуванню на підставі п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частину автомобіля Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля "Geely МК", 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль "Geely МК", 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

В рахунок різниці вартості автомобілів виплатити ОСОБА_3 з депозитного рахунку апеляційного суду Дніпропетровської області внесені ОСОБА_2 відповідно квитанції № 2 від 23 березня 2015 року грошові кошти в сумі 36470 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за володіння та користування майном, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ані позивачем , ані його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження суми компенсації за особисте володіння ОСОБА_3 спільним майном у розмірі 430093,82 грн., ні розрахунків, ні квитанцій суду не надано.

У відповідності до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд , змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У зв'язку із чим, підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції зі сплати судового збору в сумі 832,37 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1,3,4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації за володіння і користування спільним майном, припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності задовольнити частково.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частину автомобіля Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Тоyotа Cоrolla, 2011 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля "Geely МК", 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль "Geely МК", 2008 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2.

В рахунок різниці вартості автомобілів виплатити ОСОБА_3 з депозитного рахунку апеляційного суду Дніпропетровської області внесені ОСОБА_2 відповідно квитанції № 2 від 23 березня 2015 року грошові кошти в сумі 36470 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 832,37 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: / підпис/

Судді: /підписи/