Справа № 263/3446/15-ц
Провадження №6/263/59/2015
У Х В А Л А

27 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі судді Турченка О.В., при секретарі Грачовій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

Жовтневим відділом Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області внесено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у Жовтневому відділі Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 0520/6465/2012 від 09.10.2012 року, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя 22.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2012 року до досягнення дитиною повноліття. 05.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На теперішній час боржником рішення суду не виконується, згідно довідки № В-12 від 13.03.2015 року заборгованість станом на 17.03.2015 року складає 11751,49 грн. До Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції ГУЮ в Донецькій області звернулася стягував ОСОБА_2 з заявою про звернення виконавчої служби до суду з відповідною заявою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі України до погашення заборгованості по аліментам. У звязку з чим просять суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобовязань за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За заявою державного виконавця, суд розглянув справу у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріал справи, прийшов до висновку, що вказане подання є безпідставним та задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з тимчасовим затриманням чи вилученням паспорту у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно вимог п. 18 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Зважаючи на викладені правові норми, слід прийти до висновку, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно розяснень, викладених у листі Міністерства юстиції України від 06.06.2008 року № 25-32/507, подання Державної виконавчої служби до суду повинно містити в тому числі й обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

З матеріалів справи вбачається, що відділом ДВС не вжито першочергових заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження".

Крім цього, до матеріалів подання не додано жодних доказів того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ ГУЮ в Донецькій області по примусовому виконанню виконавчого листа № 0520/6465/2012 від 09.10.2012 року, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя 22.10.2012 року. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження та будь-які підтвердження про її вручення боржнику суду не надані.

Суду не надано також доказів й того, чи мали місце виклики боржника державним виконавцем до відділу ДВС та доказів того, що він не з'являється без поважних причин до відділу ДВС на такі виклики, не надано жодних довідок контрольно-реєструючих органів щодо наявності в боржника рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та вилучення закордонного паспорту ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя О.В.Турченко