Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Суворовський районний суд міста Одеси у

складі:

головуючого судді - Гудіної Н.І.

при секретарі - Мельніченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ сумісного майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло, про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1(далі Позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі Відповідач) з позовом про поділ сумісного майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло, про визнання права власності за наступних обставин.

18 жовтня 2012 року Позивач звернувся до суду з позовом про поділ сумісного майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло, про визнання права власності до ОСОБА_3.

20 серпня 1989 року Позивач та ОСОБА_3 уклали шлюб. Під час знаходження у шлюбі у червні 1990 року Позивач був прийнятий до членів Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-25», розташований за адресою : місто Одеса, проспект Добровольского,76.

Після цього подружжя вселилися в кв. 185 за вказаною адресою та зареєстрували своє проживання.

У 1992 році за спільні гроші подружжя було сплачено пайовий внесок в сумі 10035,60 руб. в повному обсязі згідно балансової вартості квартири.

15 січня 1998 року шлюб між Позивачем та ОСОБА_3 було розірвано в органах РАГСу.

Сторони залишилися проживати у вказаній квартирі.

У звязку з тим, що між ними стали виникати суперечки щодо спірного приміщення, Позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1.

04 січня 2013 року ОСОБА_3 померла.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем померлої ОСОБА_3 відносно АДРЕСА_2 визначена її мати ОСОБА_2 яка як правонаступник 26 липня 2013 року надала суду відповідну заяву та залучена до справи в якості Відповідача.

Відповідач позов не визнає, надала суду письмові заперечення, в яких зокрема, зазначила наступне.

Її дочка ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу з Позивачем ,а саме ,25.06.1988 року була прийнята в члени кооперативу «Жовтневий - 25» та особисто нею було внесено первинний внесок (пай), 20 жовтня 1988 року в розмірі 3630 рублів.

ОСОБА_3 зазначала, що загальна вартість квартири складає 10 035 руб. 60 гоп., наступний внесок (пай) нею було здійснено, 23 січня 1989 році у розмірі 40 руб. 00 коп.

Таким чином особисто ОСОБА_3 здійснила внески у розмірі 3670 руб. ОС гоп., що складає 36,58 % від вартості квартири.

Шлюб з Позивачем вона зареєструвала 20 серпня 1989 року.

Таким чином за період спільного проживання, позивача та ОСОБА_3 було сплачено внесок в ЖБК «Жовтневий - 25» у розмірі 6 364 рублів (63,42 % від вартості квартири).

Довідкою ЖБК «Жовтневий - 25» встановлено, що загальний розмір паю за квартиру дає 10 035 руб. 60 коп. (100 %).

04 січня 2013 року відповідачка № 1, ОСОБА_3 померла.

Відповідач вважає, що спільним майном подружжя є лише - 63,42 % паю на квартиру, тобто позивач має право претендувати на 31,71 % паю (63,42 % : 2).

Позивачем не надано жодних доказів, що кошти які були сплачені ОСОБА_3 як первинний внесок 20 жовтня 1988 року в розмірі 3630 руб. та внесок від 23 січня 1989 році у розмірі 40 руб. 00 коп., а загалом 3670 руб. 0( і(36,58%) були спільною власністю подружжя.

Відповідач просить застосувати ч.4 ст.267 ЦК України щодо строків позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники Позивача позов підтримали. Представники Відповідача позов не визнали.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Встановлено, що 20 серпня 1989 року Позивач та ОСОБА_3уклали шлюб згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії 111-ЖД № 285048 (т.1 а.с.7).

Згідно довідки ЖБК «Жовтневий-25» від 12.11.2008 року № 11 ОСОБА_3 є членом кооперативу та проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, пай в сумі 10035,60 руб. сплачено ОСОБА_3 у 1992 році (а.с. 58 т.1).

Особисто ОСОБА_3 було внесено первинний внесок (пай), 20 жовтня 1988 року в розмірі 3630 рублів та 23 січня 1989 році у розмірі 40 руб. 00 коп. (а.с.60 т.1).

Згідно довідки ЖБК «Жовтневий-25» Позивач проживав за вказаною адресою з 08.06.1990 по 08.02.2010 року (т.1 а.с.8).

18 грудня 1996 року рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 2-2566 шлюб між Позивачем та ОСОБА_3 було розірвано.

12 січня 2010 року рішенням Суворовського районного суду міста Одеси по справі № 2-2027 Позивача визнано таким, що втратив право на житло в АДРЕСА_3.

В рішенні зазначено, що Позивач з 1996 року після припинення подружніх стосунків не проживає з ОСОБА_3, яка є власником житла за вказаною адресою згідно свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 2009 року (а.с.61-62 т.1).

04 січня 2013 року ОСОБА_3 померла згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 323303 (а.с.75 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем померлої ОСОБА_3 відносно АДРЕСА_4 визначена її мати ОСОБА_2 (а.с.98 т.1).

З моменту останньої виплати паю, тобто з 1992 року пройшло - 20 років.

З моменту розірвання шлюбу між Позивачем та ОСОБА_3 з 18.12.1996 року тобто до моменту звернення з позовом (18.10.2012 року) пройшло 15 років і 5 місяців.

З моменту видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 (22.01.2009 рік) пройшло - 3 роки і 10 місяців.

Відповідно до ст. 22. Кодексу про шлюб та сім'ю України :» Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно вимог ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно до ст. 71 Кодексу про шлюб та сім'ю ( в редакції 1969 року ) :» Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

( Стаття 71 в редакції Закону N 295/95-ВР від 11.07.95 )

Відповідно до ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України :» Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в

спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під

час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю

розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної

давності.

Відповідно до ст. 71 ЦК України( в редакції 1963 року) :» Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

( Стаття 71 в редакції Закону N 295/95-ВР від 11.07.95 )

Статтею 16 Закону України «Про власність» встановлене, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

За положеннями ст. 75 ЦК України (1963 р.), які діяли на період виникнення спору між сторонами, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК України (1963 р.) Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з

цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 80. ЦК України ( в редакції 1963 року ):» Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст .83 ЦК України( в редакції 1963 року):» Позовна давність не поширюється: на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових

прав, крім випадків, передбачених законом; на вимоги державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння колгоспів та інших кооперативних та інших громадських організацій або громадян; на вимоги вкладників про видачу вкладів, внесених у державні трудові ощадні каси і в Державний банк СРСР; у випадках, встановлюваних законодавством Союзу РСР, і та інші вимоги.

У відповідності до ст. .83 ЦК України( в редакції 1963 року):» Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності в Україні охороняється законом.

Держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Власність в Україні виступає в таких формах: приватна,

колективна, державна.

Усі форми власності є рівноправними.

Відносини власності регулюються Законом України "Про власність" ( 697-12 ), цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

( Із змінами, внесеними Законом N 3718-12 від 16.12.93)

Таким чином, суд вважає, що оскільки Позивач у позові, не зазначає будь-яких причин пропуску строку позовної давності, і не ставить питання про поновлення строку позовної давності, є підстави у відмові в задоволені позовних вимог з підстав, спливу строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57,60,61, 209, 212- 215 ,218 ЦПК України , ст. ст. 22,24 ,29 ,71 Кодексу про шлюб та сім'ю України , ст. 15 ,16 Закону України «Про власність» ,71 ,75,76 ,80,83 ЦК України( в редакції 1963 року) ,суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про поділ сумісного майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло, про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеса шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя-