Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/6/13-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С.В.
Категорія 2 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права власності, визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради, усунення перешкод в користуванні власністю

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області №60 від 31.10.2012 року, яким визнано право власності на будинок № 25 по вул. Радянській у с.Старочуднівська Гута за ОСОБА_8 та зобовязати останнього не чинити перешкод у користуванні вищевказаним будинком. В обґрунтування позову зазначила, що дане рішення порушує її законні права та інтереси, оскільки вона відповідно до договору дарування від 25.10.1985 року є власником вищевказаного будинку з господарським спорудами, які подарувала їй бабуся ОСОБА_9. У звязку з чим вважає, що виконавчий кометет Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району, в порушення вимог чинного законодавства, незаконно визнав право власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_8

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року до участі у розгляді справи в якості правонаступників померлого 14.01.2014 року ОСОБА_8, були залучені - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 27 травня 2015 року відмовлено позивачу ОСОБА_2 у прийнятті до розгляду заяви від 14.05.2013р. про доповнення позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, виданого ОСОБА_8 виконавчим комітетом Старочуднівськогутянської сільської ради 13.12.2012 року.

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року провадження у справі в частині вимог про зобовязання ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні будинком закрито на підставі п.6 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права власності, визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету сільської ради відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи.

Заслухавши доводи осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_9, яка померла 17 вересня 2001 року, на праві власності належав будинок № 25 по вул. Радянській у с.Старочуднівська Гута Романівського району Житомирської області, що підтверджується записами в погосподарських книгах Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області за період з 1983 року по 2000 рік (а.с.7,83-86 т.1).

З 1996 року у спірному домоволодінні проживав син ОСОБА_9 - ОСОБА_8, разом із сімєю (а.с.4 т.1).

31 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області було прийняте рішення № 60, згідно якого за ОСОБА_8 було визнано право власності на житловий будинок № 25 по вул. Радянській у с.Старочуднівська Гута Романівського району Житомирської області (а.с.8 т.1).

На підставі вищевказаного рішення, 13 грудня 2012 року виконавчий комітет Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області видав ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на вищевказане домоволодіння (а.с.81-а,82)

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 право власності на спірне домоволодіння на підставі договору дарування від 25.10.1985 року не набула, оскільки даний договір у встановленому законом порядку не був укладений. Тому права позивача не порушені відповідачами та у відповідності до ст.391 ЦК України не підлягають захисту судом.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.243 ЦК УРСР 1963 року ( який діяв на час виникнення спірних правовідносин) за договром дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Положеннями ч.ч.1,3 ст.244 ЦК УРСР установлено, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.277 цього Кодексу.

Як передбачено ст.277 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Згідно пункту 2 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої Наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських Рад депутатів трудящих мали право вчиняти голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих було покладено вчинення нотаріальних дій.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, договір дарування від 25.10.1985 року, на який позивач посилається як на підставу виникнення у неї права власності на спірний будинок, не був зареєстрований в журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради за 1983-1985рр, а також не був зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (а.с.11-14).

З тексту договору дарування вбачається, що він посвідчений секретарем Старочуднівськогутянської сільської ради - ОСОБА_10 і даний договір зареєстрований в реєстрі за № 20. (а.с.41). Проте, останній запис в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету значиться під номером 18. Після цього жодних правочинів не реєструвалось, відповідно, записів не вчинялось (а.с.11-14).

Крім того, згідно довідок виконкому Старочуднівськогутянської сільської ради від 01.10.2012р. № 357, від 01.11.2012р. № 406 та матеріалів перевірки, проведеної Романівським РВ УМВС України в Житомирській області за заявою ОСОБА_3 вбачається, що посаду секретаря Старочуднівськогутянської сільської ради обіймала ОСОБА_11, яка працювала секретарем з 26.01.1984 року по 16.03.1990 року та з 01.08.1994 року по теперішній час, а ОСОБА_12, яка померла 18.01.1997 року, з серпня 1985 року працювала головним бухгалтером даної сільської ради.

Також суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги те, що обставини, які зазначені у договорі дарування від 25.10.1985 року, як передумова його укладення, насправді не існували. Зокрема, у вказаному договорі зазначено, що ОСОБА_9 дарує будинок у звязку з досягненням позивачем шістнадцятирічного віку. В той же час, станом на 25 жовтня 1985 року вік ОСОБА_2, становив пятнадцять років. Посвідчувальний напис на договорі також не відповідає пункту 18 розділу ІІ вищевказаної Інструкції № 1/5, оскільки не містить відомостей, що даний договір вчинений неповнолітньою особою за згодою батьків, особи та повноваження яких встановлено і перевірені службовою особою виконавчого комітету.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права та законні інтереси позивача на час прийняття оспорюваного нею рішення виконавчого комітету Старочуднівськогутянської сільської ради Романівського району Житомирської області не порушені, оскільки недотримання вимог законодавства щодо обовязкової нотаріальної форми угоди, а також відсутність достовірних даних про реєстрацію у встановленому законодавством порядку переходу права власності на спірний будинок до позивача, свідчить про те, що позивач не набула права власності на спірний будинок, а тому зазначена обставина є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги в частині незаконності ухвали суду від 27.05.2015року про відмову у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_2 про доповнення позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, виданого ОСОБА_8 виконавчим комітетом Старочуднівськогутянської сільської ради 13.12.2012 року є безпідставними виходячи з наступного. Зі змісту журналу судового засідання вбачається, що на момент подання заяви про збільшення позовних вимог 14 травня 2013 року розгляд справи по суті вже розпочався. Судом було оголошено про надходження заяви про збільшення позовних вимог, однак жодних рішень щодо прийняття даної заяви судом не приймалось, оскільки розглядалися клопотання про призначення експертизи. У звязку з чим, ухвала суду від 27.05.2015 року про повернення заяви про доповнення позовних вимог, відповідає вимогам ст.31 ЦПК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та обєктивному зясуванні обставин справи, прав і обовязків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, зясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: