Справа № 464/2281/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/6346/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Іванової О.О.,

з участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, представника відповідачів ОСОБА_8, представника відповідача Львівської міської ради Бондаренко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди,-

встановила:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13в березні 2015 року звернулися в суд з позовом до ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди.

Вимоги обгрунтовували тим, що вони є співвласниками будинку по АДРЕСА_1. Ухвалою Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 року відповідачам передано земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2, площею 0,1 га у спільну сумісну власність та в оренду земельні ділянки на 10 років площею 0,0381 га і терміном на 5 років площею 0,0111 га для обслуговування житлового будинку. Вважають вказану ухвалу незаконною, оскільки рішення Львівської міської ради в частині передачі земельної ділянки у власність та оренду відповідачам порушує їхні законні права та інтереси, таке рішення прийняте на основі недостовірної інформації щодо меж земельної ділянки, яка була подана відповідачами. Крім цього, відповідачі перешкоджають їм у користуванні хвірткою, якою вони користуються понад 40 років як виходом на центральну вулицю. Біля хвіртки також знаходиться каналізаційний люк, який сполучає їхній будинок із центральною каналізацією, попри паркан прокладені інженерні мережі.

З врахуванням заяви про уточнення і доповнення позовних вимог, просили визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 року в частині передачі відповідачам у власність та оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2; скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; скасувати договір оренди землі від 31.10.2014 року, укладений між Львівською міською радою та відповідачами на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0111 га. (т. 1 а.с. 4-6, 46-48).

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, Львівської міської ради про визнання незаконною та скасування ухвали, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування договору оренди - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не повністю з'ясовано обставини, що мають значення у справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суміжна земельна ділянка, на якій розташована хвіртка (вихід на вул. Січинського), надана відповідачам у строкове платне користування Львівською міською радою для обслуговування житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Цією хвірткою її родина користується понад 40 років.

Також, на орендованій відповідачами земельній ділянці знаходяться інженерні мережі та комунікації для обслуговування належного їм будинку, що підтверджується Топографічним зніманням № 232 від 20.05.2015 року.

Відповідачі чинять перешкоди у користуванні хвірткою, а також не дозволяють їм обслуговувати комунікації та інженерні мережі.

Під час підписання Акту встановлення та узгодження меж землекористування земельних ділянок позивачів введено в оману, оскільки останні під фактичним користуванням розуміли право проходу до центральної вулиці та обслуговування інженерних мереж. Покликаючись на рішення узгоджувальної комісії № 76 від 17 травня 2013 року та технічні паспорти вказує на те, що інших входів та виходів на вул. Січинського немає, такі не планувались.

Тому вважає, що під час виготовлення та погодження технічної документації відповідачі використали їх довіру, фактично шляхом обману, що вплинуло на їх права та інтереси.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 рокута ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 року в частині передачі відповідачам у власність та оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана ухвала прийнята Львівською міською радою у межах наданих законодавством повноважень, на підставі усіх необхідних технічних документів, межа земельних ділянок за зверненням обох сторін погоджена у встановленому порядку комісією для вирішення земельних спорів, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання незаконною вказаної ухвали, скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та скасування договору оренди землі.

Крім цього вказав, що покликання позивачів на те, що відповідачі перешкоджають їм у користуванні хвірткою є необґрунтованим, з огляду на те, що у позивачів є можливість облаштування в'їзду на земельну ділянку безпосередньо з вул. Січинського.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія виходить з наступного.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності № С-09181 від 22.09.2011 року (а.с. 7-8).

В свою чергу, відповідачі є співвласниками будинку по АДРЕСА_2, що підтверджуєься свідоцтвом про право власності С-05184 від 07.10.2012 року.

Підстави набуття права власності на земельні ділянки визначені ст. 81 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Стаття 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що питання надання земельної ділянки є виключною компетенцією ради.

Ухвалою Львівської міської ради № 1796 від 20.09.2012 р. відповідачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право на земельну ділянку по АДРЕСА_2.

В подальшому, ухвалою Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 р. вказану технічну документацію відповідачів затверджено та вирішено передати у спільну сумісну власність відповідачів земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 1000 кв.м. в тому числі в межах червоних ліній 41 кв.м. під нерухомістю для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 381 кв.м. в оренду терміном на 10 років, земельну ділянку площею 111 кв.м. в межах червоних ліній вулиці в оренду на 5 років (т. 1 а.с. 200).

На підставі вказаної ухвали із відповідачами укладено відповідні договори оренди.

Крім цього, ухвалою Львівської міської ради № 3693 від 10.07.2014 р. затверджено технічну документацію із землеустрою та передано позивачам у власність земельну ділянку пл. 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 (кад.номер НОМЕР_2) та в оренду на 5 років земельну ділянку за цією ж адресою площею 312 кв.м. (кад.номер НОМЕР_3) (т. 1 а.с. 220).

Згідно витягу з протоколу № 76 узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 17.05.2013 року комісія за зверненням ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ухвалила погодити межу між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до актів обстеження та показу меж земельної ділянки у АДРЕСА_1 від 17.02.2013 р. по лінії Г-А (акт1) по лінії Б-В (акт 2) (а.с. 71).

З навденого вбачається, що межу між земельними ділянками спірних будинковолодінь АДРЕСА_1 погоджено рішенням узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи? що технічна документація, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 р., розроблялась та погоджувалась за зверненням, в тому числі позивачів, із існуючою межею земельної ділянки по АДРЕСА_2, тому з врахуванням того, що оскаржувана ухвала прийнята Львівською міською радою у межах наданих законодавством повноважень, на підставі усіх необхідних технічних документів, межа земельних ділянок за зверненням обох сторін погоджена у встановленому порядку комісією для вирішення земельних спорів, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави для визнання незаконною оскаржуваної ухвали, скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та скасування договору оренди землі, відсутні.

Звертаючись з позовом та підтримуючи його в ході розгляду справи позивачі звертали увагу суду на створення відповідачами перешкод зокрема, у користуванні каналізаційним люком для обслуговування інженерних мереж.

Разом з цим, п.п. 2.2. п. 2 ухвали Львівської міської ради № 3021 від 26.12.2013 року землевласників та орендарів (відповідачів) зобов'язано забезпечити цілодобовий доступ до існуючих на території ділянок інженерних мереж для їх ремонту та обслуговування, дотримуватись правил використання земель в охоронній зоні згідно з вимогами інженерних служб міста і не чинити перешкод при будівництві нових.

Між тим, пунктом 26 договору оренди землі від 31.10.2014 р., укладеного із відповідачами на орендовану земельну ділянку у АДРЕСА_2, встановлені обмеження та інші права третіх осіб, згідно висновку Управління архітектури про наявність містобудівних обмежень, сервітутів щодо користування земельною ділянкою від 26.03.2013 р. за № 2401-3вих-887 та переліку обмежень відділу Держземагенства № 40/01-14/4495-3 від 10.09.2013 р. (а.с. 194-195).

Про обмеження у використанні спірної земельної ділянки йдеться і у Листі Держземагенства у м. Львові № 40/01-14/4495-2 від 10.09.2013 року (а.с. 143-144).

Що стосується перешкод, які відповідачі створюють позивачам у користуванні хвірткою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у позивачів є можливість облаштувати в'їзд на земельну ділянку безпосередньо з вул. Д. Січинського, а відтак доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права в порядку ст. 391 ЦК України, проте, із такими вимогами по даній справі позивачі не зверталися.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 серпня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин