Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Рудь Р.Г., Швидкій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про зобов»язання відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності та вселити її у дану квартиру.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. за № 4936 13 липня 2000 року.

Відповідач являється колишнім співмешканцем, якому вона дозволила тимчасово проживати в належній їй на праві власності квартирі. Не зважаючи, на те, що позивач являється власником вказаної квартири, вона позбавлена можливості нею користуватись, оскільки відповідачем їй чиняться у цьому перешкоди, шляхом заміни дверних замків та відмовою надати дублікат ключів , що змушує її звертатись до правоохоронних органів та з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, виходячи із доводів, якими обґрунтовується позовна заява та просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що відповідачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 в якій він зареєстрований та відповідно має право на користування, володіння і розпорядження проте, вважаючи спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, чинить позивачу перешкоди у користуванні нею.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити.

Мотивуючи свої заперечення відповідач зазначив, що спільне проживання із позивачем у квартирі АДРЕСА_1 є неможливим, оскільки він побоюється за свою безпеку та допускає, що позивачем будуть застосовані усі можливі заходи для виселення його із даної квартири. Зазначив, що в минулому році такі обставини мали місце і він був вимушений проживати взимку у гаражі, який не опалювався, що негативно вплинуло на стан його здоров»я. Квартира АДРЕСА_2 в якій він зареєстрований, не дає йому права на користування нею, оскільки дана квартира за усною домовленістю з 1995 року перебуває у повному розпорядженні його сина і колишньої дружини, а тому права на вселення в неї він не має. Також повідомив, що з 1995 року він проживав із позивачем однією сім'єю та вважає, що набув право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1, за таких обставин у задоволенні позову просив відмовити. Щодо заміни замків у квартирі про вселення до якої ставиться питання, пояснив, що дійсно ним було здійснено таку заміну з причин поламки замку.

Представник відповідача ОСОБА_5 суду повідомила, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна придбаного внаслідок спільної праці членів сім»ї. Квартира АДРЕСА_1 була набута сторонами у 2000 році за спільні кошти. Не зважаючи, що право власності на дану квартиру оформлено на позивача, вона являється спільною сумісною власністю сторін. Оскільки спільне проживання позивача і відповідача у вказаній квартирі неможливе, у відповідача не має іншого місця проживання, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2000 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф.І. за № 4936 від 13 липня 2000 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 Право власності позивача на дану квартиру зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № д. 779-22 за реєстровим № 6880 від 13.07.2000 року.

Таким чином, в розумінні ст. 334 ЦК України ОСОБА_1 набула право власності на дану квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що не заперечується сторонами та їх представниками, що станом на день розгляду справи відповідач ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_1 та змінив в ній замки не надавши при цьому екземпляру ключів від квартири позивачу. ОСОБА_1 проживає за іншою адресою у сім'ї своїх дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що право приватної власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 оспорюється у судовому порядку, де ним доводиться його право спільної сумісної з позивачем власності на дану квартиру, та посилання на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2015 року, як на підтвердження зазначених обставин, проте такі дані не впливають в розрізі даного спору на право користування позивача спірною квартирою.

За таких обставин, позовні вимоги про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 та її вселення у дану квартиру є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору - 487,20 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 391 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від даної квартири.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :

Повний текст рішення виготовлено 18 грудня 2015 року