АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5689/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.

суддів Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна,

встановила

В жовтні позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільного господарства з 1996-2011 р. та з просив визнати право власності на 19/50 частки нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1, придбаного за договором купівлі-продажу від 07.11.2003 р. В уточненій позовній заявівід 25.12.2013 р. зазначив, що з 2001 р. сторони переїхали до м.Києва, де орендувати спірне житло з 07.11.2003 р. 19/50 частина будинку придбана на ім`я відповідача, в якому почали проживати однією сім`єю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем з вересня 1996 р. почали проживати однією сім`єю, а з 2003 р. почали проживати за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, придбавали майно для сумісного користування.

Встановлення факту проживання однією сім»єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності в порядку ст.74 СК України на майно, набуте за час спільного проживання з відповідачем.

Спільне майно придбавалось за кошти позивача. ОСОБА_3 приймала участь у незначній підтримці функціонування придбаного майна, тому позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та ведення спільної діяльності з 1996 року до 2011 рік, визнати за ним право спільної сумісної власності на 19/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, як придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності. Квартиру за адресою АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_3

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що суд виніс рішення не дослідивши належним чином докази у справі, надані позивачем. Вказує, що не було взято до уваги усі довіреності видані на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, покази свідків. Факти проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджуєгься запрошенням з відділу ЗАГСУ на святкову реєстрацію його шлюбу. Позивач проживав у будинку, ще до укладення договору купівлі продажу 19/50 частки будину, без рестрації відповідача за вказаною адресою, про що зазначено удомовій книзі. Проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, у постанові про відмову у порушення кримінальної справи від 02.12.2012 року, показами свідків, численними фотографіями та спільною діяльністю, пов'язаною зкупівлею та продажем автомобілів.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач та її представникпроти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їхньої сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, але між особами, які проживають однією сім'єю без шлюбу виникають певні сімейні права та сімейні обов'язки, які в деяких випадках прирівнюються до прав та обов'язків подружжя. Зокрема, згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно п. 1 Прикінцевих та перехідних положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, що відбулось 01.01.2004.

Таким чином, виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

Отже, заявлені вимоги за період вересня 1996 р. - 01 січня 2004 р. підпадають під застосування Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 р.), нормами якого чітко визначено реєстрація шлюбу у державних органах реєстрації актів громадянського стану, при цьому, зазначений Кодекс не передбачав право встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому вимоги заяви ОСОБА_2 в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок її праці членів сім»ї, є їхньою спільною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їхньою спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду и від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу «Про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦKУкраїнської РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду и від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності". Правила статей 22,28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуюються.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 N° 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17,18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1)

придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб важати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного України від 25.12.2013 р. справа № 6-135цс13. є обов'язковою для застосування відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію права власності від 02.04.2003 р. ОСОБА_3 є власником АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.09.2002 р.

За розпискою від 01.11.2003 року ОСОБА_2 отримав у борг у ОСОБА_4 30 000 доларів США. 02.11.2003 року ОСОБА_3 отримала в позику від ОСОБА_5 30 000 доларів США для придбання нерухомості в м.Києві.

07.l1.2003 р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 купила 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд.

Відповідно до п. 3 договору продаж 19/50 частин житлового будинку ОСОБА_6 отримав для ОСОБА_7 від ОСОБА_3 при підписання договору.

19/50 частки будинку АДРЕСА_1 придбане сторонами внаслідок їх спільної праці. Підтвердженням факту ведення спільної діяльності є довіреності, видані одночасно на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в яких їх уповноважено на придбання автомобілів, копіями розписок позивача та відповідача про отримання коштів в борг в сумі по 30 000 гривень для придбання спірного майна, показами свідків.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду від 27 березня 2015 року постановлено з порушенням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті пред'явленого позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати по 19/50 частини будівлі за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 38/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 на 38/100 частини будинку за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді