У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 16 жовтня 2001 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири вона стала власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

16 листопада 2007 року замість договору довічного утримання, на укладення якого позивачка мала дійсний намір, у зв'язку з шахрайськими діями ОСОБА_5, приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Кучер О.І. було посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1 між дарувальником ОСОБА_4 та обдарованим ОСОБА_5

Також позивачка вказувала, що 05 червня 2009 року, неправомірно заволодівши правами на вищезазначену квартиру, ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_6, а 10 червня 2009 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_6

На підставі наведеного вище ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири від 16 листопада 2007 року, укладений між нею та ОСОБА_5, який посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Кучер О.І., зареєстрований за номером 8818; витребувати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6; стягнути судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 16 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Кучер О.І., зареєстрований за номером 8818.

Витребувано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи. стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що факт введення позивачки в оману під час укладення договору дарування квартири від 16 листопада 2007 року встановлений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 жовтня 2013 року.

Таким чином суди дійшли правильного висновку про те, що позов в частині визнання договору дарування квартири від 16 листопада 2007 року, витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на квартиру підлягає задоволенню.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно витребував спірну квартиру у ОСОБА_6, оскільки він є добросовісним набувачем, є безпідставними оскільки судом встановлено, що квартира вибула із володіння позивача не з її волі, а тому висновків суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області

від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана