Справа № 137/2330/14-ц Провадження № 22-ц/772/981/2015Головуючий в суді першої інстанції Желіховський В. М.
Категорія 2Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника адвоката Вдовцової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Літинська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13.02.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

07.11.2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом та висував вимоги:

- встановити факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10.01.2003 року по березень 2014 року в будинку АДРЕСА_1;

- визнати житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 09.01.2004 року Літинською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7 в частині включення до кола спадкового майна житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 Літинського району Вінницької області.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13.02.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує наступним:

- наявність розписок ОСОБА_6, звернення в міліцію та висновку судово-медичної експертизи підтверджує те, що він проживав разом з колишньою дружиною в АДРЕСА_1, однак суд помилково зазначив, що все це свідчить лише про наявність конфліктів між ними;

- і довідка ТОВ ЖЕО, і довідка Дашковецької сільської ради свідчить про те, що вони проживали разом з дружиною, однак суд цьому оцінки не дав;

- не оцінив суд і фотографій, з яких видно що він займається господарством по АДРЕСА_1, товарно-транспортних накладних, в яких адреса доставки вказана АДРЕСА_1, показам свідків, які допомагали йому виконувати будівельні роботи, довідці з газового господарства (а.с.76), де зазначено, що саме він був замовником проектно-кошторисної документації;

- не врахував суд і те, що спірний будинок лише формально рахувався за батьками відповідачки, а фактично був ними побудований разом, з покійними батьками в них була усна угода про дозвіл на будівництво на земельній ділянці, якою батьки відповідачки користувалися понад 50 років: вони були похилого віку і їм не було сенсу будуватися для себе.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав. ОСОБА_6 та її представник адвокат Вдовцова Л.К. проти апеляційної скарги заперечили, зазначивши що рішення суду є вірним та ґрунтується на нормах закону, про що подали письмові заперечення.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що докази, які є в матеріалах справи, свідчать лише про неприязні стосунки позивача та відповідача після розірвання шлюбу, факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу не доведений належними та допустимими доказами, не доведено і підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом: успадковане відповідачкою майно належало на праві власності її покійному батьку ОСОБА_8, а земельна ділянка, на якій розташований будинок - покійній матері відповідачки - ОСОБА_7. Будинок по АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідача по справі, так як отриманий нею у спадщину після смерті батьків, договору про спільне будівництво ОСОБА_5 з покійними батьками відповідачки не укладав, а тому він не має права на визнання за ним права власності на створене майно, а лише на відшкодування затрат на будівництво, проте такої вимоги він не ставить.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає нормам закону та ґрунтується на обставинах справи.

Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 05.05.1974 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (дівоче прізвище ОСОБА_7), що підтверджено довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану (а.с.11, т.1);

- 10.01.2003 року шлюб між ними було розірвано, що доведено рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.01.2003 року, яке набрало законної сили 11.02.2003 року (а.с.12-13, т.1);

Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку в розмірі 0,25 га по АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_7(покійній матері відповідачки), що доведено Державним Актом на право приватної власності на землю І-ВН № 021041 (а.с.7, т.2);

Будинок по АДРЕСА_1 в с. Лукашівка Літинського району збудований в 1991 році, що доведено технічним паспортом на будинок (а.с.17), та належав на праві приватної власності померлому 11.09.1993 року ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дашковецькою сільською радою 14.01.2002 року, його власником на даний час є ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21, т.1);

Копіями виписок по особовому рахунку по АДРЕСА_1 (а.с.37-46, т.1) доведено, що ОСОБА_5 до членів сім'ї ОСОБА_8 не входив;

Тому суд, відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання будинку по АДРЕСА_1 в с. Лукашівка Літинського району, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вірно зазначив, що будинок розташований на земельній ділянці покійної матері відповідачки, договору про спільне будівництво будинку з батьками відповідачки укладено не було, земельна ділянка для будівництва ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6 не виділялася, а тому позивач, навіть при умові внесення ним особистих затрат у будівництво, може ставити питання лише про відшкодування цих витрат, такий вклад в будівництво не є підставою для виникнення права власності у позивача (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року).

Не було здобуто в ході судового розгляду і доказів того, що свідоцтво про право на спадщину, отримане ОСОБА_6 09.01.2004 року (а.с. 21), є недійсним: зі змісту свідоцтва вбачається, що воно видано в тому числі і на спадкове майно будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Лукашівка, АДРЕСА_1 Літинського району Вінницької області, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дашковецькою сільською радою 14.01.2002 року, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_7, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ. ОСОБА_7 за життя заповіла все своє майно ОСОБА_6, що доведено заповітом від 04.04.2001 року, посвідченого секретарем виконкому Дашковецької сільської ради (а.с.22, т.1) . Отже, свідоцтво отримано ОСОБА_6 на законних підставах, той факт, що будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, як уже зазначалося вище, - не знайшов свого підтвердження, тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову і в цій частині, - вірне та ґрунтується на здобутих по справі доказах.

Стосовно вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10.01.2003 року по березень 2014 року в будинку АДРЕСА_1 слід зазначити наступне:

Шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано 09.01.2003 року. Позивач висував вимогу встановити факт, що не зважаючи на розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім'єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, добудовували та покращували будинок по АДРЕСА_1. Доказами таких відносин він зазначив накладні та товарні чеки, копії яких він надав (а.с.47-70), переказ грошових коштів під час його роботи в Росії для відповідачки, фото, з яких вбачається, що він займається господарством по АДРЕСА_1, звернення в міліцію , розписки відповідачки, висновок судово-медичної експертизи підтверджують те, що вони проживали разом з дружиною.

Однак надані позивачем докази спростовуються наступним:

· суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем копії накладних, вірно встановив, що будматеріали, які в них зазначені, були придбані через ОСОБА_10, ЦК ОСОБА_12, приватну особу (а.с.47-70), тобто докази того, що ці будівельні матеріали куплені ОСОБА_5 та використані на будівництво будинку по АДРЕСА_1, - відсутні;

· суд дійшов вірного висновку про те, що звернення в міліцію(а.с. 224- 226. 227, 2228, т.1), висновок експерта (а.с.223) розписки ОСОБА_6.(а.с.79 - 81) є доказом того, що позивач та відповідач, не зважаючи на зазначення адреси АДРЕСА_2, - не проживали однією сім'єю, а навпаки, між ними постійно та неодноразово виникали сварки і скандали;

· наявні в справі фото(а.с.216 - 222) будь-яким чином не доводять спільного проживання сторін як чоловіка та жінки: немає навіть одного зображення, де б сторони були разом на одній фотографії;

· перекази грошових коштів (а.с. 73-75) були здійснені сином(а.с.14) позивача та відповідача ОСОБА_11 та не є доказом того, що ці кошти були перераховані позивачем по справі.

Сім'я - це особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До членів сім'ї відносяться чоловік, дружина, їхні батьки та неповнолітні діти, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство.

Отже, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що жодного доказу проживання позивача та відповідача саме як чоловік і жінка однією сім'єю, ведення спільного побуту, господарства, того, що між позивачем та відповідачем склалися усталені відносини, притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет, спільно робили ряд покупок, оточуючі сприймали їх як чоловіка та жінку, - по справі здобуто не було, а сам лише факт проживання в одному помешканні не свідчить про сімейні стосунки сторін.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 13.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Т.М.Шемета

Судді: В.В. Сопрун

М.В. Матківська