АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/188/15 Справа № 202/7031/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

17 березня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційним скаргам ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа - ОСОБА_7, про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, додаткових угод та додатків до нього, визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26 березня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 70000,0 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди з додатками. В порядку забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_7 23.01.2009 року було укладено договір поруки № 236822, згідно якого поручитель ОСОБА_7 зобов'язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_6 усіх його зобов"язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання кредиту № 0, існуючих на час укладенні договору поруки і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Умови кредитного договору №0 банком виконані належним чином. ОСОБА_6 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв"язку з цим, станом на 17.03.2014 року, утворилась заборгованість у розмірі 17194,58 доларів США та 5554,67 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь зазначену заборгованість та судові витрати.

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до банку, просила суд визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту №0 від 26.03.2008 року, додаток №1 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" від 26.03.2008 року, додаток №2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" від 29.04.2008 року, додаток №1 до додаткової угоди №2 "Графік погашення кредиту" від 23.01.2009 року, додаток №1 до додаткової угоди №3 "Графік погашення кредиту" від 23.01.2009 року, додаток №3 до кредитного договору "Тарифи банку", договір поруки №236822 від 23.01.2009 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що наведені договори з додатками не відповідають чинному законодавству, містять несправедливі умови, укладені шляхом введення позивачки в оману та з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів" тощо.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року позовні вимоги задоволено; вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 17194,58 доларів США та 5554,67 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1706,34 грн.; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 26 березня 2008 року, додаткових угод та додатків до нього, визнання недійсним договору поруки - відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2014 року виправлено описки в рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року та резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" 17194,58 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 17.03.2014 року, становить 165080,01 грн., з яких: 16519,24 дол. США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 158596,27 грн. - кредитна заборгованість; 675,34 дол. США, що за курсом НБУ станом на 17.03.2014 року становить 6483,74 грн. - заборгованість по процентам. Та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 578,57 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 17.03.2014 року становить 5554,67 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1706,34 грн.".

В апеляційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_7 посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову і задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Зокрема, відповідач ОСОБА_9, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, з 19.07.2004 року зареєстрований у якості проживаючого по АДРЕСА_1, однак за вказаною адресою постійно не проживає, повістки не отримує. Про слухання справи 17.03.2015 року апеляційним судом відповідач ОСОБА_9 повідомлений належним чином через оголошення у пресі, згідно вимог ст. 74 ЦПК України, що стверджується публікацією відповідного оголошення в газеті "Вісті Придніпров"я" №16 від 26.02.2015 року на сторінці 18.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити у скасованій частині нове рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 березня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 70000,0 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Відповідно до п. 1.2.2 Кредитного договору, позичальник зобов"язаний повернути кредит у повному обсязі у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25 березня 2019 року.

Згідно зі п. 1.3.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлена у розмірі 13% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін Банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення заборгованості.

За п. 1.3.2. Кредитного договору сторони домовились, що за умовами Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки.

Погашення нарахованих процентів, згідно п. 1.3.4. Кредитного договору, відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але у будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

У пункті 4.3. Кредитного договору передбачено, що відповідно до вимог законодавства України, зокрема, ст. 611 ЦК України, позичальник, який порушив буде-яке із своїх зобов'язань, що передбачені пунктом 3.4.2. цього договору, зобов'язаний сплатити банку неустойку за таке порушення у розмірі 500,0 грн.

Пунктом 7.5 Кредитного договору визначено, що підписанням Договору позичальник підтверджує, що на дату укладення Договору є клієнтом Банку і ознайомлений з усіма Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку №3 до Договору.

Додатком №1 до Кредитного договору було визначено графік погашення кредиту, який розраховано на період з 26.03.2008 року по 25.03.2019 року (а.с. 14 - 18).

29.04.2008 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, якою передбачено погашення позичальником кредиту за новим графіком, що визначений у Додатку №2 до кредитного договору (а.с. 19, 20 - 23).

23.01.2009 року сторонами було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, якою передбачено погашення позичальником кредиту за новим графіком, що визначений у Додатку №1 до Додаткової угоди №2 (а.с. 24, 25 - 28).

26.10.2009 року сторонами було укладено Додаткову угоду №3 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, якою передбачено погашення позичальником кредиту за новим графіком, що визначений у Додатку №1 до Додаткової угоди №3 (а.с. 29, 30 - 33).

Судом також встановлено, що, в порядку забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_7 23.01.2009 року було укладено договір поруки № 236822, згідно якого поручитель ОСОБА_7 зобов'язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_6 усіх його зобов"язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання кредиту № 0, існуючих на час укладенні договору поруки і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 34 - 36).

Умови кредитного договору №0 банком виконані належним чином та у повному обсязі, що стверджується витягом про рух коштів (а.с. 48), визнано відповідачкою ОСОБА_6 і її представником, що також стверджується журналами і звукозаписом судових засідань суду апеляційної інстанції, змістом зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_6

Однак, ОСОБА_6 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв"язку з цим, станом на 17.03.2014 року, утворилась заборгованість у розмірі 17194,58 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 17.03.2014 року, становить 165080,01 грн. (з яких: 16519,24 дол. США - кредитна заборгованість, 675,34 дол. США - заборгованість по процентам); а також 5554,67 грн. - заборгованість по сплаті пені, що за курсом НБУ, станом на 17.03.2014 року, становить 578,57 доларів США (з яких: 4821,57 грн. - пеня, що нарахована за 9 місяців, за прострочення сплати тіла кредиту; 733,10 грн. - пеня, що нарахована за один рік, за прострочення сплати процентів). Наведений розмір заборгованості підтверджується представленим банком детальним розрахунком, який здійснено з урахуванням усіх умов кредитного договору, трьох додаткових угод та чотирьох додатків із графіками погашення кредиту (а.с. 37 - 47).

18.02.2014 року банком була направлена на адресу кожного з відповідачів письмова вимога про погашення заборгованості та попередження про дострокове розірвання кредитного договору; викладене стверджується копіями відповідних листів на а.с.115, 116.

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність, з відповідними змінами на час виникнення спірних правовідносин, банк, крім надання фінансових послуг, має право здійснювати також діяльність, зокрема, щодо надання консультаційних та інформаційних послуг щодо банківських та інших фінансових послуг. Банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов"язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, правильно встановивши факт наявності та розмір заборгованості позичальника за кредитним договором; враховуючи умови кредитного договору та забезпечення основного зобов"язання порукою, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором, що утворилась станом на 17.03.2014 року, у розмірі 17194,58 доларів США (з яких: 16519,24 дол. США - кредитна заборгованість, 675,34 дол. США - заборгованість по процентам) та 5554,67 грн. (з яких: 4821,57 грн. - пеня, що нарахована за 9 місяців, за прострочення сплати тіла кредиту; 733,10 грн. - пеня, що нарахована за один рік, за прострочення сплати процентів).

Доводи апелянта ОСОБА_6 про те, що у представленому позивачем розрахунку неправильно нараховано розмір заборгованості - є безпідставними та надуманими.

Наданий банком розрахунок заборгованості є детальним, чітким та зрозумілим; даний розрахунок здійснено з урахуванням усіх умов кредитного договору №0, додаткових угод та додатків до них (а.с. 37 - 47).

Зокрема, у наданому банком розрахунку враховано чотири графіки погашення кредиту:

- графік, визначений у додатку №1 (в редакції від 26.03.2008 року) до кредитного договору (а.с. 14 - 18);

- графік, визначений у додатку №2 до кредитного договору, погоджений сторонами у зв"язку з укладенням 29.04.2008 року Додаткової угоди №1 (а.с. 19, 20 - 23);

- графік, визначений у додатку №1 до Додаткової угоди №2, погоджений сторонами у зв"язку з укладенням 23.01.2009 року Додаткової угоди №2 (а.с. 24, 25 - 28);

- графік, визначений у додатку №1 до Додаткової угоди №3, погоджений сторонами у зв"язку з укладенням 26.10.2009 року Додаткової угоди №3 (а.с. 29, 30 - 33).

Твердження апелянта ОСОБА_6 про "існування трьох діючих графіків" (а.с. 77 - 78, 84 - 97) - є безпідставним, оскільки судом встановлено, що кожний наступний графік припиняв дію попереднього; додаткові угоди та відповідні графіки укладались з урахуванням побажань клієнта ОСОБА_6; нарахування заборгованості здійснено банком з урахуванням положень відповідного графіку у період його дії, що стверджується представленим банком розрахунком (а.с. 37 - 47).

Колегія зауважує, що у представленому банком розрахунку заборгованості відсутня надумана ОСОБА_6 процентна ставка у розмірі 39%. Нарахування відсотків здійснено позивачем за первісним позовом у відповідності до п. 1.3 кредитного договору, що присвячений платі за кредит.

Представлений апелянтом ОСОБА_6 власний розрахунок заборгованості по кредитному договору, згідно якого ОСОБА_6 має переплату за відсотками у розмірі 2749,87 дол. США, суперечить умовам кредитного договору, здійснено без урахування прострочення відповідачкою періодичних платежів, тому цей розрахунок не може бути взятий до уваги судом.

Доводи апелянта про необхідність проведення у справі судово-бухгалтерської експертизи є безпідставними, оскільки наданий суду ПАТ "УкрСиббанк" розрахунок заборгованості за договором №0 від 26.03.2008 року здійснено з урахуванням положень вказаного договору, додаткових угод до нього та додатків; зміст даного розрахунку є детальним, повним і зрозумілим. Враховуючи викладене, мотивованою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи.

Крім того, колегія наголошує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову щодо визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.03.2008 року, додатку №1 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" від 26.03.2008 року, додатку №2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту" від 29.04.2008 року, додатку №1 до додаткової угоди №2 "Графік погашення кредиту" від 23.01.2009 року, додатку №1 до додаткової угоди №3 "Графік погашення кредиту" від 23.01.2009 року, додатку №3 до кредитного договору "Тарифи банку", договору поруки №236822 від 23.01.2009 року.

Посилання апелянта ОСОБА_6 на те, що оспорювані договори і додатки до них є недійсними через введення банком клієнтів в оману щодо умов кредитування, розміру фактичної відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту - є недоведеними та надуманими. Відповідачами за первісним позовом, які є повнолітніми і дієздатними особами, не оспорюється факт підписання ОСОБА_6 кожного аркушу кредитного договору, додаткових угод та додатків до них, а ОСОБА_10 - кожного аркушу договору поруки; викладене свідчить про обізнаність і погодження ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з умовами зазначених договорів і додатків.

Твердження позивачки за зустрічним позовом про те, що її права обмежуються редакцією п. 3.4.4 Кредитного договору, де передбачено страхування предмету застави в рекомендованій банком страховій компанії, - не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки ОСОБА_6 не надано суду ні договору застави, ні договору страхування предмета застави. Більше того, при підписання кредитного договору з відповідачкою було погоджено, зокрема, і вказану умову, що стверджується підписом ОСОБА_6 на оспорюваному договорі.

Посилання апелянта ОСОБА_6 на несправедливість передбачених у договорі умов щодо відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання договору - є недоведеним та не свідчить про недійсність договору; відповідальність як кредитора, так і позичальника передбачена розділом №4 оспорюваного договору, який підписаний особисто ОСОБА_6, і не суперечить вимогам діючого законодавства.

Доводи апелянта ОСОБА_6 про те, що у договорі №0 не викладені усі істотні умови - є безпідставними та спростовуються змістом оспорюваного кредитного договору, у якому детально визначені всі істотні умови. Крім того, відповідачка ОСОБА_6 протягом певного часу виконувала умови кредитного договору та дотримувалась графіку погашення кредиту, з позовом про визнання договору недійсним звернулась до суду лише у липні 2014 року - через шість років після укладення оспорюваного договору, що свідчить про визнання позичальником умов даного договору та додатків до нього. Колегія звертає увагу, що апелянт не посилається на наявність підстав для визнання вказаного кредитного договору неукладеним.

Суду не надано будь-яких доказів недійсності додатку №3 до кредитного договору "Тарифи банку", який підписано позивачкою за зустрічним позовом, що свідчить про погодження викладених у додатку розмірів тарифів з ОСОБА_6

Посилання апелянтів на те, що вони, відповідачі за первісним позовом, не були повідомлені банком про стягнення заборгованості та дострокове розірвання кредитного договору - не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки банком 18.02.2014 року направлені відповідачам відповідні письмові вимоги.

Колегія звертає увагу, що договір поруки №236822 від 23.01.2009 року поручителем ОСОБА_7 в судовому порядку не оспорено, а позивачка за зустрічним позовом не є стороною вказаного договору поруки.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що укладенням додаткових угод до кредитного договору і затвердженням нових графіків погашення кредиту збільшено відповідальність поручителя без погодження з ним - не відповідають фактичним обставинам справи. Так, при підписання договору поруки ОСОБА_7 зобов'язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_6 усіх його зобов"язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання кредиту № 0, існуючих на час укладенні договору поруки і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 34 - 36); отже поручитель фактично поручився за виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору зі змінами, які будуть внесені у майбутньому.

Суд зауважує, що на час укладення 23.01.2009 року договору поруки, між банком та ОСОБА_6 вже були укладені Додаткова угода №1 від 29.04.2008 року та Додаткова угода №2 від 23.01.2009 року.

Колегія не погоджується з доводами апелянта ОСОБА_7 про збільшення обсягу його відповідальності у зв"язку з укладенням додаткових угод і нових графіків погашення кредиту. Додаткові угоди не передбачають збільшення тіла кредиту, процентної ставки, ставки штрафних санкцій чи нові види санкцій або інших нових нарахувань; затвердження нових графіків погашення кредиту не змінило загального обсягу відповідальності за кредитним договором, отже - не потягло збільшення відповідальності поручителя.

Крім того, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність тверджень апелянтів щодо порушення їхніх прав, як споживачів, зважаючи на наступне.

Відповідно до пунктів 4, 6 ч. 1 ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника.

Згідно п. "д" ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

У абзаці 3 ч. 4 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Колегія наголошує, що до моменту укладення кредитного договору і додаткових угод, банком було надано позивачці за зустрічним позовом всю необхідну, достовірну та доступну інформацію за цим договором і додатковими угодами, а відповідачу ОСОБА_7 було надано всю необхідну, достовірну та доступну інформацію за кредитним договором, додатковими угодами з додатками та за договором поруки; викладене стверджується змістом вказаних оспорюваних договорів, додаткових угод і додатків та фактом підписання ОСОБА_6 кожного аркушу кредитного договору, додаткових угод і додатків, а ОСОБА_10 - кожного аркушу договору поруки. Умови договорів відповідають вимогам діючого законодавства та волевиявленню сторін. Твердження апелянтів про порушення банком вимог абз. 3 ч. 4 ст. 11, ст. ст. 15, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів" безпідставні та не доведені. Судом не встановлено порушень з боку банку прав відповідачів за первісним позовом, що передбачені Законом України "Про захист прав споживачів".

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що при укладанні та підписанні оспорюваних договорів, додаткових угод і додатків вимоги законодавства порушені не були, форма і зміст договорів (додаткових угод і додатків) відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, тому правові підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів з додатковими угодами та додатками - відсутні.

Однак, ухвалюючи правомірне рішення про задоволення первісного позову, місцевий суд неправильно застосовано вимоги ст. 88 ЦПК України, стягнув з відповідачів судові витрати у солідарному порядку. У вказаній частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про стягнення з кожного з відповідачів за первісним позовом на користь банку судових витрат у розмірі по 853,17 грн. (1706,34 грн. : 2).

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах доводів апеляційних скарг, відповідно до ст. 303 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року в частині солідарного стягнення судових витрат в сумі 1706,34 грн. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" судовий збір в сумі по 853 (вісімсот п'ятдесят три) грн. 17 коп., з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді