У х в а л а

іменем україни

09 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» про визнання дій незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просив суд визнати незаконним наказ публічного акціонерного товариства «Чорнобаївське» (далі − «Чорнобаївське») від 17 грудня 2014 року № 259/1-к про звільнення ОСОБА_4 з посади оператора ПАТ «Чорнобаївське» за порушення трудової дисципліни; поновити його на посаді оператора птахофабрик та механізованих ферм на ПАТ «Чорнобаївське»; стягнути з ПАТ «Чорнобаївське» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2014 року по 16 березня 2015 року в сумі 8 649 грн, а також моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2012 року він був прийнятий ПАТ «Чорнобаївське» на посаду оператора тваринницьких комплексів та механізованих ферм. 25 грудня 2014 року його матір'ю було отримано лист від відповідача від 22 грудня 2014 року № 1922, яким супроводжувався наказ про звільнення позивача від 17 грудня 2014 року № 259/1-к, про який йому стало відомо 28 грудня 2014 року. Вказує про те, що із заявою про звільнення за власним бажанням звертався безпосередньо до канцелярії відповідачів 15 грудня 2014 року, де у прийнятті такої заяви йому було відмовлено, після чого він зазначений заяву надіслав поштою. Вказує про те, що останнім днем, коли він знаходився на робочому місці є 22 грудня 2014 року, коли дізнався, що заяву про його звільнення за власним бажанням підприємство отримало 19 грудня 2014 року. Вважає, що спірний наказ про його звільнення був винесений пізніше аніж 19 грудня 2014 року, як зазначено у цьому документі. Вказує про те, що ніяких вказівок щодо виконання певних завдань на підприємстві від уповноважених на те осіб він не отримував а також про те, що підстав на яких на нього було накладено дисциплінарне стягнення за спірним наказом взагалі фактично не було. Крім того позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягала у тому, що внаслідок його незаконного звільнення він не має джерел для існування, що порушило його звичний уклад життя.

Рішенням Комсомольського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 систематично порушував покладені на нього трудові обов'язки, а наказом № 258 від 05 вересня 2014 року на ОСОБА_4 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, тому звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП відбулося з дотриманням вимог ст. ст. 40, 147−149 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко