РІШЕННЯ

Іменем України

26.03.2015 року Зміївський районний суд Харківської області в складі :

головуючого - Бібіка О.В.

за участю секретаря - Черепахи В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв, справу за позовом ОСОБА_1 до Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

03 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, у подальшому з уточненою позовною заявою до Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, та на банківський вклад на розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 в відділенні 2838/04 (с. Курортне) Державного ощадного банку України в розмірі 2367,75 грн. після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_4 За життя батько залишив заповіт, яким все своє майно заповідав дочці ОСОБА_1 Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1. Крім того, батькові належить банківський вклад На теперішній час оформити спадщину ОСОБА_1 не має можливості, оскільки за життя батько не звертався з заявою про оформлення права власності та не отримав свідоцтва про право власності на будинок.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, від представника позивача надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування (а.с. 38)

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 36)

Розгляд справи проведено за відсутності сторін та інших осіб, які беруть участь у справі за правилами ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, зареєстрованого 06.08.2012 року виконкомом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11) та грошового вкладу в Державному Ощадному банку України, відділення № 2838/04 с. Курортне Зміївського відділення Харківської області, що підтверджується копією рахунку (а.с. 19)

З довідки № 3566 від 28.02.2014 року, виданої КП «Зміївське БТІ» вбачається, що рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.08.1990 року № 289 на підставі рішення виконкому Геніївської сільської ради народних депутатів від 14.08.1990 року № 29 було оформлено право власності на власників житлових будинків в с. Геніївка Зміївського району Харківської області, в тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім.»я ОСОБА_4, але свідоцтво не видавалось, так як за життя ОСОБА_4 не звертався із заявою про оформлення права власності на житловий будинок. (а.с. 11)

ОСОБА_3 все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалося, заповідав дочці ОСОБА_1, про що було складено заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області і зареєстровано в реєстрі за № 11 (а.с. 9)

Як вбачається з довідки № 267 від 26.01.2015 року, виданої виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, ОСОБА_3 дійсно на день смерті був зареєстрований і постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1. Крім нього, на момент смерті і по теперішній час за вказаною адресою більше ніхто не зареєстрований і не проживає, в тому числі малолітні та неповнолітні діти (а.с. 10).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, трудових відносин.

Згідно наказу Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 року щодо порядку прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомого майна збудованих до 05.08.1992 року, одним із документів, що свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, відповідно до вимог законодавства, є технічний паспорт на житловий будинок

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1, виданий на ім.»я ОСОБА_3 (а.с. 12-14)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з довідки № 349/01-16 від 11.03.2015 року, виданої Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін, до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 40)

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України передбачає право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Тобто, відповідно до положень статті 1217 ЦК України та статті 1223 ЦК України, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, яке належало померлому на день його смерті.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, оскільки позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом.

У той же час, згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Нотаріальний процес оформлення спадщини регламентовано п. 4.15. „Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отже, колізія закону щодо виникнення права власності на нерухоме майно, яке відноситься до спадкової маси за законодавством, що діяло на час створення об»єкту нерухомості та відсутність державної реєстрації речового права на ім.»я спадкодавця на час оформлення спадкових прав, унеможливлює в нотаріальному порядку оформити спадщину.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Бібік