Справа № 308/7313/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Кеміня М.П.

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

при секретарі Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу що складається із витрат на утримання обєкту у спільній часткової власності,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року якою вжито заходів по забезпеченню позову та накладено арешт та заборону відчуження майна, а саме 1/2 частини авто мийки, перебудованої з власних приміщень, яка знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. І.Франка, 3А, та земельну ділянку площею 0.0324 га. яка розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Загорська, 51.

У апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом першої інстанції та її необґрунтованості просить таку скасувати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої інстанції норм процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України одним із заходів до забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або інших осіб.

Предметом позовних вимог у даній справі є правовідносини майнового характеру щодо стягнення суми боргу що складається із витрат на утримання обєкту у спільній часткової власності, які на думку позивача становлять 176 522 грн. 33 коп.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, накладаючи арешт на майно яке належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності, суд першої інстанції врахував вищенаведені розяснення застосовані заходи забезпечення позов спрямовані на уникнення неможливості або утруднення виконання судового рішення в майбутньому, які можуть полягати в стягненні з відповідача оспорюваної суми, вказаний запобіжний захід (накладення арешту на майно яке є спільною частковою власністю як позивача так і відповідача) в однаковій мірі впливають на правовий режим права власності, зокрема щодо неможливості відчуження вказаного майна до набранням судового рішення законної сили, як щодо позивача ОСОБА_2 так і щодо відповідача ОСОБА_1, такий спосіб забезпечення позову забезпечує збалансованості інтересів сторін, та не перешкоджає їм у належному користуванні вказаним майном на період вжиття відповідних заходів, а тому доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують.

Як і не заслуговує на увагу і доводи апеляційної скарги, щодо неможливості відчужити зазначене майно без згоди іншого із співвласника, оскільки таке відчуження є неможливе лише шляхом продажу майна згідно діючого ЦК України, але в інший спосіб відчуження частки одного із співвласника без згоди іншого допускається.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що ухвала суду підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу що складається із витрат на утримання обєкту у спільній часткової власності,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: