АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2389/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківський Інструментальний завод», Фонд Державного майна України, треті особи: Верховна рада України, Кабінет Міністрів України про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності, -

встановила:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що його батько ОСОБА_2 як працівник ПАТ «Харківський інструментальний завод» в грудні 1957 року отримав відомче службове житло у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Житло надано згідно ордеру на заселення за рішенням заводського комітету та наказу по заводу від 27.12.1957 року з правом на житлову площу його батькові та його сім'ї.

В травні 2000 року ОСОБА_2 помер і за наказом ПАТ «Харківський інструментальний завод» №102 від 30.10.2000 року, особистий рахунок на квартиру був відкритий на ім'я позивача.

Зазначав, що проживає в спірній квартирі до цього часу. Заборгованості по комунальним платежам не має.

Просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги КП «ХМ БТІ» спірний будинок не обліковується і визначений як знесений і не існує. Вважає, що на даний час він позбавлений будь-яких можливостей реалізувати своє право на приватизацію.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 51 ЖК Української PCP жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створеної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 не існує правових підстав для визнання за ним права власності за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що батько позивача - ОСОБА_2 як працівник ПАТ «Харківський інструментальний завод» в грудні 1957 року отримав відомче службове житло у вигляді двокімнатної квартири загальною площею 27,7 кв.м в одноповерховому будинку в АДРЕСА_1. Житло надано згідно ордеру на заселення за рішенням заводського комітету та наказу по заводу від 27.12.1957 року з правом на житлову площу його батькові та його сім'ї.

В травні 2000 року ОСОБА_2 помер і за наказом ПАТ «Харківський інструментальний завод» №102 від 30.10.2000 року, особистий рахунок на квартиру був відкритий на ім'я позивача.

Згідно реєстраційного посвідчення, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» 13 грудня 2002 року, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради України.

Згідно листа за №275 від 15.05.2003 року голови правління ПАТ «Харківський інструментальний завод», КП «ХМ БТІ» даний будинок не обліковується, а правління ЦАТ «ХІЗ» не заперечує передати вказане житло в приватну власність мешканцям.

Згідно акту №751 від 14 листопада 2011 року, перевірки державного майна, яке не ввійшло в процесі приватизації до статутного капіталу ЗАТ «Харківський інструментальний завод» регіональним відділенням фонду державного майна України в Харківській області, на виконання наказу ФДМУ від 2009 року №1998 «Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій щодо державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але залишилось у них на балансі» було здійснено перевірку державного майна, яке не ввійшло до статутного капіталу ЗАТ «Харківський інструментальний завод». В ході перевірки було встановлено, що за підприємством обліковується 5 об'єктів наявного державного майна, в тому числі одноповерховий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, який є в наявності, має задовільний стан та використовується за призначенням /а.с.12-13/.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з положень з ст.ст. 3, 4, 10, 11, 16, 27, 31, 179 ЦПК України, право визначати предмет і підстави позову та спосіб захисту порушеного права - належить позивачеві.

Cуд першої інстанції вірно встановив юридичну природу спірних правовідносин, повно та всебічно з'ясував обставини справи, дослідив усі надані докази.

У справі відсутні докази того, що позивач добросовісно заволодів чужим майном та наявні докази того, що квартира належить державі. Відповідно, відсутні підстави для застосування ст. 344 ЦК України.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -