У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання укладених договорів недійсними та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 06 серпня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») укладені договори № № 03127/14, 03128/14, відповідно до умов яких відповідач за згодою позивача зобов'язався за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного у додатку, у тому числі: створити групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатковою угодою.

Також, 06 серпня 2014 року між сторонами укладені договори № № 03127, 03128, відповідно до умов яких замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. При цьому позивачем було сплачено 28 710 грн.

Оскільки діяльність відповідача містить ознаки фінансової послуги та підлягає ліцензуванню, але він здійснює її без ліцензії, просив визнати зазначені договори недійсними, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути грошові кошти, сплачені за недійсними договорами у розмірі

28 710 грн, а також 15 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області

від 06 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано недійсними договори від 06 серпня 2014 року № 03127/14 та

№ 03128/14, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт». Визнано недійсними договори від 06 серпня 2014 року № 03127 та № 03128, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт». Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 28 710 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 06 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладені договори № № 03127, 03128, відповідно до умов яких відповідач взяв на себе зобов'язання за плату забезпечити позивачу дбайливе оформлення договору про участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні і довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі ОСОБА_4 у програмі. Згідно з п. 2.1 договорів оплата наданих послуг склала 14 850 грн (за договором № 0127) та 13 860 грн (за договором № 03128) (а. с. 10, 21).

На виконання умов вказаних договорів ОСОБА_4 сплатив відповідачу 28 710 грн, що підтверджено копіями квитанцій від 06 серпня 2014 року № № 21, 22. (а.с. 7, 8).

Крім того 06 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладені договори № № 03127/14, 03128/14 відповідно до умов яких відповідач за згодою позивача зобов'язався вчинити за плату та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного у додатку № 1 до цього договору (а. с. 9, 20).

У додатках до вказаних договорів йдеться про цільове призначення використання коштів на об'єкти нерухомості: будинки у с. Хомутинці Калинівського району, та м. Ладижині Тростянецького району Вінницької області (а. с. 13, 22). Додаток № 2 до договорів, на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень у матеріалах справи відсутній.

Пунктом 2.5 договорів передбачено, що адміністратор гарантує надати свідоцтво на товар, якщо учасник виконує всі умови даного договору та додатків до нього. В умовах програми йдеться про те, що послуги, які є предметом договору, здійснюються шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику.

Відповідно п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_31/ed_2015_02_07/pravo1/T012664.html?pravo=1> фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до п. 1.2 яких адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі − фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.5 зазначених Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Суди обґрунтовано задовольнили позов частково, оскільки у відповідача був відсутній дозвіл (ліцензія) на здійснення відповідного виду діяльності (надання фінансової послуги) відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому оскаржувані договори є недійсними з підстав, передбачених ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_605429/ed_2015_01_03/pravo1/T102300.html?pravo=1>. Суди правильно застосували наслідки недійсності правочинів, встановлені ч. 1 ст. 216 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1991/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> та стягнули з відповідача 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, що передбачено ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_605479/ed_2015_01_03/pravo1/T102300.html?pravo=1>, ст. 23 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843054/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 2 ст. 227 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843265/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А., Євграфова Є.П.