Справа № 715/2144/15-ц
Провадження № 2/715/848/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

Судді Цуркана В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Майщук С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засiданнi справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, Орган опіки і піклування Глибоцької РДА про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 04.09.2015 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він мав у власності земельну ділянку в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, площею 0,0753га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В 2014 році з своїми рідними синами він мав конфлікт, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, і оскільки вони не надавали йому матеріальної допомоги і місця для проживання, він був змушений перейти на проживання до відповідачки, який допомагав в господарстві. З часом відповідачка неодноразово ставила йому умови взамін на допущення його на проживання в її господарстві. Серед таких умов було й та, згідно якої він подарує земельну ділянку малолітній дитині ОСОБА_5, опікуном якої являється відповідач. У зв'язку з тим, що з рідними дітьми він перебував у конфлікті, а останні не мали бажання забезпечити його житлом, а по стану здоров'я не мав можливості будуватися та перебуваючи в таких тяжких обставинах він змушений був віддати частину власної земельної ділянки в дар іншій особі, на вкрай невигідних умовах. 04.09.2014 року між ним та відповідачкою в інтересах неповнолітньої дитини був укладений договір дарування земельної ділянки, згідно якого він подарував малолітній ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 0,0753га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Така угода була укладена на вкрай невигідних умовах. На даний він не проживає у відповідачки, внаслідок конфлікту навколо вищезазначеного дару. Посилаючись на ч.1 ст.233 ЦК України, просить визнати недійсним вищевказаний договір дарування земельної та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовних вимогах. Позивач підтвердив, що договір він уклав добровільно і розумів значення своїх дій, проте договір дарування необхідно визнати недійсними саме через те, що він був укладений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, а саме через побоювання залишитись без житла.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, вказали на те, що вони є безпідставними. Відповідач вказала на те, що позивач добровільно подарував земельну ділянку ОСОБА_5, яку дуже любить. Вона йому ніяких умов не ставила, всі непорозуміння між ними виникають коли повертаються його сестри з закордону, і зараз саме такий випадок. Позивача з будинку не виганяла, він може повертатись назад коли завгодно, вона не буде заперечувати, і після того як сестри поїдуть напевно так і станеться, оскільки раніше таке вже було.

Представник органу опіки і піклування Глибоцької РДА Аміхалакіоає М.Ш. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, предметом спору по даній справі є укладений між сторонами договір дарування від 04.09.2015 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 передав безоплатно у дар ОСОБА_5, 23.10.2009 року, земельну ділянку загальною площею 0,0753га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), посвідчений приватним нотаріусом Глибоцького нотаріального округу Кінащук Н.М.

Виходячи зі змісту позовних вимог, а також виходячи з пояснень позивача в судовому засіданні, позивач не заперечує той факт, що він добровільно уклав договір дарування земельної ділянки на користь малолітньої ОСОБА_5., і він розумів значення своїх дій.

Як спосіб захисту своїх порушених прав позивач вказує на те, що вищевказаний договір був укладений під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах, а саме через побоювання залишитись без житла.

Відповідно до ст. 202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з вимогами ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалась. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

При цьому особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Разом з тим належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про укладання договору дарування під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, суду не було подано.

Так, в своїй позовній заяві позивач вказував на те, що оскільки в 2014 році у нього з рідними синами був конфлікт, останні не надавали йому матеріальної допомоги та місце для проживання, а тому він був змушений перейти на проживання до відповідачки, якій він допомагав по господарству. Відповідач в свою чергу поставила йому умову, подарувати земельну ділянку дитині ОСОБА_5, взамін на допущення його на проживання у її господарстві, що фактично і змусили його укласти договір дарування.

Разом з тим, в судовому засіданні позивач у своїх поясненнях вказав на те, що у відповідачки він проживав близько десяти років до серпня 2015 року, при цьому проживали з нею як чоловік і жінка, шлюб не реєстрували, проте вели спільне господарство і мали спільний бюджет. Аналогічні пояснення дала відповідач, яка підтвердила ці обставини, при цьому також вказала, що позивач добровільно уклав договір дарування на малолітню ОСОБА_5 якою вона опікується, при цьому вона позивача називає дідом, а останній її дуже любить та неодноразово купував їй різні речі. Слід зазначити, що ці обставини також позивачем не заперечувались, він вказував, що дитина дійсно називала його дідом, він давав їй гроші та купляв їй велосипед.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні ці обставини підтвердила.

Крім цього, в судовому засіданні позивач пояснив, що у 2014 році у нього дійсно виник конфлікт із своїми синами, які фактично у нього вимагали гроші, при цьому він у синів ніколи не просив надати йому житло або матеріальної допомоги, оскільки він мав де жити, а вони ще молоді, не працюють і ще не мають власного житла.

А тому, доводи позивача викладені в позовній заяві про те, що у 2014 році після конфлікту з синами, які не бажали забезпечувати його житлом, він практично був змушений перейти проживати у господарство відповідача, якій він нібито тільки допомагав, є надуманими, оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що сторони по справі більше десяти років до серпня 2015 року проживали разом як чоловік і жінка, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, і як зазначив сам позивач в судовому засіданні, він мав де жити.

У зв'язку з цим, також на думку суду є безпідставними твердження у позовній заяві про те, що позивач уклав договір дарування на тій умові, що відповідач допустить його проживати у своєму господарстві, оскільки, як було вже зазначалось, на момент укладання договору дарування позивач проживав в господарстві відповідача більше дев'яти років.

Слід також зазначити, що позивач вказував на те, що за час спільного проживання якщо у них з відповідачкою виникали конфлікти, він іноді йшов ночувати до своєї сестри ОСОБА_10,і на даний він також проживає у неї. Також, він має у власності ще одну земельну ділянку, на якій розташована тимчасова споруда, в якій він працював, зберігав свої інструменти, міг готувати собі їсти, а літом переночувати.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування задоволенню не підлягають.

У відповідності із ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Інші обставини на які посилався позивач, не дають підстав для визнання договору недійним.

Керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 215, 216, 233 , 717, 719, 720, 727, ЦК України, ст.ст. 60, 88, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, Орган опіки і піклування Глибоцької РДА про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини в такий самий строк з моменту отримання повного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: