АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючої Кравець В.А.,

суддів Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

за участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 28 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит на платіжну картку у розмірі10000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 27.01.2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 34310 грн.16 коп., з яких 7218,75 грн. - заборгованість за кредитом, 24981,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф - фіксована частина та 1610,01 грн. - штраф - процентна складова.

Враховуючи вказане, позивач і просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по кредитному договору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року - в задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначав, що суд помилкового висновку дійшов про застосування позовної давності до всієї суми боргу, оскільки, на думку апелянта, підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років , які передували зверненню банку до суду.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся за захистом порушеного права після спливу позовної давності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 28 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит на платіжну картку у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 27.01.2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 34310 грн.16 коп., з яких 7218,75 грн. - заборгованість за кредитом, 24981,40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф - фіксована частина та 1610,01 грн. - штраф - процентна складова.

Враховуючи вказане, позивач і просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та однозначно врегульовано, що підставою застосування позовної давності є виключно на це заява сторони у спорі.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як убачається з матеріалів справи та відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України в Постанові №6-14 цс від 19.03.2014 року.

Отже, з урахуванням того, що дія кредитної картки , виданої позивачем відповідачу ОСОБА_1 закінчилася у грудні 2008 року , а позивачу про порушення відповідачем його права стало відомо з січня 2009 року, суд цілком вірного висновку дійшов про наявність підстав до застосування позовної давності ,з урахуванням поданої про це відповідачем заяви, та, відповідно, ухвалив законне рішення про відмову у позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Таким чином, суд повно, всебічно та об'єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення , що відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308,313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді