Провадження № 2/521/984/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2015 р.Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Аль-Тунсі Тамера до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся Аль-Тунсі Тамер з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, та просить суд, згідно останніх уточнень, визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію Аль-Тунсі Тамера, інформацію, поширену ОСОБА_1 в своїй заяві від 17.09.2013р., направленої до Міністерства закордонних справ України та до Посольства Сирійської Арабської Республіки в України; зобовязати ОСОБА_1 не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену в своїй заяві від 17.09.2013 р., направленої до Міністерства закордонних справ України та до Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні наступного змісту: «Мною, ОСОБА_1 в своїй заяві від 17.09.2013р., направленій до Міністерства закордонних справ України та до Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні, вказана інформація щодо причетності Аль-Тунсі Тамера до злочинної діяльності. Повідомляю, що зазначена інформація є недостовірною»; стягнути з ОСОБА_1 на користь Аль-Тунсі Тамера моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., та покласти на ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 17.09.2013 р. ОСОБА_1 було подано до Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні та до Міністерства закордонних справ України заяву, зі змісту якої, вбачається вираження неповаги до його честі, гідності та ділової репутації, написання вищезазначеної заяви було спричинене бажанням відповідачки будь-яким способом помститися за свого чоловіка, на думку якої Аль-Тунсі Тамер причетний до заведення кримінальної справи стосовно її чоловіка ОСОБА_2. В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає негативну та недостовірну інформацію щодо особи позивача, містить наклеп, та в якій зазначає, що саме внаслідок «злочинної домовленості» між позивачем та співробітниками Хмельницького відділу міліції Малиновського районного відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській обл. було сформовано кримінальну справу щодо її чоловіка та звинувачує Аль-Тунсі Тамера в підміні пояснень сусіда ОСОБА_2, крім того звинувачує позивача в організації викрадення її чоловіка із м. Харкова працівниками Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю ГУМВС України в Одеській обл., зневажливо називаючи його «хозяином фирмы «Тунси». Відомості викладені в її заяві неправдиві, оскільки ті події, що дійсно відбувались перекручені заявником та доповнені взагалі неіснуючими фактами. Своїми протиправними діями відповідачка нанесла Аль-Тунсі Тамеру моральну шкоду, обмовивши його у скоєнні злочинів змусила виправдовуватися перед Посольством Сирійської Арабської Республіки в Україні, Міністерством закордонних справ України та доводити що він і на далі має право носити статус почесного консула, однак із оприлюдненням недостовірної інформації відповідачем, став втрачати свій авторитет та престиж в Україні. Направляючи свою заяву до Посольства ОСОБА_3 в Україні та Міністерства закордонних справ України мала умисел підірвати його авторитет та дискредитувати, як почесного консула та намагалася позбавити його цього статусу.Зазначені обставини змусили позивача звернутися з цим позовом до суду.

Представник позивача останні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні, оскільки вимоги є законними та обґрунтованими.

Відповідачка надала письмові заперечення відносно заявлених позивачем вимог, зазначаючи, що в позовних вимогах позивача слід відмовити в повному обсязі, оскільки за весь час цивільного судочинства позивач підтримувався позиції надходження до Міністерства закордонних справ України і Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні її заяви від 17.09.2012 р., копію якого з оригіналом завірив адвокат ОСОБА_4, у звязку з опискою представник позивача подав уточнення до позовної заяви, в якому було замінено дату складання моєї заяви з 17.09.2012 р. на 17.09.2013р. Згідно позовних вимог її від 17.09.2013 р. циркулювала в суспільстві і стало частино відкритої дискусії і ньому по справі, представляючи суспільний інтерес, використовуючи право на відповідь, публічно виправдовуючись і наводячи доводи, позивач сам посприяв розповсюдженню думок і інформації. Своєю заявою від 17.09.2013 р., яка надійшла до Міністерства закордонних справ України 23.09.2013р., позивач ознайомився після 16.09.2015р., та вона не являється копією заяви від 17.09.2012р. Згідно відповіді Міністерства закордонних справ України від 19.05.2014р. на звернення ОСОБА_1 щодо проведення перевірки на предмет надання Почесному консулу України в Сирійській Арабській республіці Аль-Тунсі Тамеру копії її попереднього звернення та паспорта проінформовано про те, що за результатами проведеної перевірки значиться звернення від 17.09.2013р., яке разом з додатками було надіслано за належністю до Міністерства Внутрішніх справ України. Чергове звернення від 19.02.2014р. було направлено на опрацювання до Посольства України в Сирійській Арабській Республіці. Посольством Сирійської Арабської Республіки в України листом від 26.03.2015р. повідомлено, що 20.03.2013р. до Посольства Сирійської Арабської Республіки в Україні надійшла заява ОСОБА_1, в якій вона викладала обставини, щодо діяльності ТОВ «Тунсі інвестментс», Аль-Тунсі Тамера та інших осіб, а також звертала увагу на те, що співробітниками міліції порушувалася кримінальна справа стосовно її чоловіка ОСОБА_2. До заяви були додані копії документів та фотографії, заява зареєстрована за вхідним номером 146 від 20.09.2013р., інших заяв від ОСОБА_1 до Посольства не надходило. (а.с. 53) Метою її заяви, полягала в тому, щоб просити компетентні органи прийняти міри по захисту прав її чоловіка.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 20 книгою другою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

У позовах про захист честі і гідності особи, що подаються у звязку з поширенням недостовірної інформації про особу юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

На наявність вищевказаного юридичного складу, як підстави для задоволення позову звертає увагу Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2013 р. ОСОБА_1 звернулася до Міністерства закордонних справ України із заявою, в якій зазначила, що її звернення полягає в обставинах, які склалися навколо її сімї, як результат злочинної змови громадян ОСОБА_3, які направлені Тунсі Тамером, ІНФОРМАЦІЯ_1 та правоохоронних органів а саме «За змовою ТОВ «Тунсі інвестментс» із слідчим Хмельницького ВМ м. Одеси ОСОБА_5 24.07.2012р. довільно вибрав адресу місця пригоди Новомосковська дор. 21 м. Одеса, використовуючи підробні накладні на суму 933 104 грн., підмінив пояснення сусіда ОСОБА_2 ОСОБА_6 за допомогою о/у УГСБЕП ГУ МВС в Одеській обл., була сформована кримінальна справа № 3 (ст.. 190 ч.4) у відношенні ОСОБА_2, мого чоловіка. Моріса про кримінальну справу не повідомили. Згідно заяви і пояснення від 23.07.2012р. бухгалтера/директора ТОВ «Тунсі інвестментс» ОСОБА_7, ОСОБА_2 отримав у нього товар, знаходячись на території складу по Новомосковській дор. 21, по накладним в пяти епізодах, а потім сховався від керівництва ТОВ. Керівництвом ТОВ «Тунсі інвестментс» являються Тунсі Тамер, Хошу Махмед, ОСОБА_7. В той час адреса ОСОБА_2 м. Одеса, пер. Онілової, 6/5 завжди доступна для переписки, ніякої кореспонденції від ТОВ «Тунсі» не надходило. …… Злочинному формуванні кримінальної справи передувало вимагання грошей з погрозами «разобраться по-плохому», скоєне 14.07.12р. співробітниками ТОВ «Тунсі» ОСОБА_8 та 7-ма невідомими особами в магазині на БЦ «Барабашово» в м. Харкові /фото прик./. 06.09.12р. ранком на БЦ «Барабашово» в м. Харкові. 06.09.12р. Моріс був побитий о/у ОГСБЕП Одеської обл. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 /фото прик./, потім був викрадений із м. Харкова співробітниками ТОВ ОСОБА_11, Альджума Монісом і ін. з метою попереднього вивезення в м. Одесу до Тунсі Тамера «хозяина фирмы «Тунси». ………. 07.09.12р. після нічних пошуків чоловіка по Одесі, я знайшла його в СВ ОМУ побитим, голодним, втомленим, наляканим, без телефону та документів. Слідчий Пантелєєв С.Н., увійшовши у змову з ТОВ, примушував ОСОБА_2 дзвонити його племіннику Маджару в м. Харків зі стороннього телефону для видачі товару працівникам ТОВ. Шантажувати і мене. Будучи психологічно роздавленим, втомленим, реально боячись за своє життя, майбутнє моєї доньки, щоб не сидіти у вязниці, ОСОБА_2 дав розпорядження племіннику відкрити склад в м. Харкові для працівників ОСОБА_12 цьому племінник чув в телефоні чоловічі голосні викрики: «говори по-русски». На складі вилучали товар ОСОБА_13, Мульгом і ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16. Маджеру дзвонив декілька разів ОСОБА_17 і погрожував, у разі відмови, посадити ОСОБА_2 до вязниці. ОСОБА_7 і ОСОБА_8, знаходячись в каб. 12 СВ ОМУ слідчого Пантелєєва С.Н., а також в присутності мене видали розписку про отримання товару на 1 млн. грн. Таким чином, було скоєне завчасно сплановане викрадення ОСОБА_2 і майна в м. Харкові гр. ОСОБА_3, направлених Тунсі Тамером. Морісу був вибраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 08.09.12р. я і ОСОБА_2 повернулися із СВ ОМУ додому. 18.10.12р. кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2 була припинена по ст.. 6 п. 2 і перекваліфіковано в фактове. Який товар і від кого хотіли ще отримати гр. ОСОБА_3? ТОВ «Тунсі інвестментс» продовжує функціонувати в сел. Авангард Овідіопольського р-ну Одеської обл., ховаючись від ДПС м. Одеси. З огляду на вищевикладене, прошу ОСОБА_7 прийняти заходи по захисту моєї сім»ї від свавілля гр. ОСОБА_3.» (а.с. 105)

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) суди повинні мати на увазі, що звернення до правоохоронних органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Посилання позивача на заяву відповідачки від 17.09.2012р. (а.с. 10-11) свого підтвердження не знайшли, що підтверджується листом Міністерством закордонних справ України, в якому зазначається, що за результатами проведеної перевірки реєстрів вхідної кореспонденції МЗС України звернення громадянки ОСОБА_1 від17.02.2012р. та додатків до нього не виявлено, однак знаходиться звернення громадянки ОСОБА_1 від 17.09.2013р., а чергове звернення відповідачки від 19.02.2014р. було направлено для опрацювання до Посольства України в Сирійській Арабській Республіці. (а.с. 15)

Згідно листа Прокуратури м. Одеси від 14.10.2014р. зазначено, що у провадженні СВ Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області перебувала кримінальна справа № 3, порушена стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, досудове слідство по вказаній справі проводилося неналежним чином, у звязку з цим, прокуратурою м. Одеси стосовно слідчого порушено дисциплінарне провадження, а кримінальну справу направлено до СВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській обл. для проведення подальшого слідства, за результатами досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, що також підтверджується копією постанови від 24.07.2012р. та копією постанови від 18.10.2012р., якою в притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 по кримінальній справі №3, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ст..190 ч.4 КК України відмовлено. (а.с. 29, 106)

В своїх запереченнях на позовну заяву відповідачка стверджувала, що метою подачі вказаної заяви стало не порушення честі, гідності та ділової репутації позивача, а просила компетентні органи прийняти міри по захисту прав свого чоловіка та її сім»ї.

Висновки, які були висловлені Аль-Тунсі Тамером в позовній заяві відносно ОСОБА_1, були розцінені ним, як поширення відносно нього неправдивих відомостей та стало причиною звернення до суду.

Пунктами 4,15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу його гідності.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до вимог ст.40 Конституції України громадяни мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Отже, відповідно до вищевказаного закону та Конституції України суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1, звернувшись зі заявою від 17.09.2013р. до державного органу, реалізувала свої права на захист, оскільки вважала, що своїми діями гр. ОСОБА_3 порушують її права та права членів її сім'ї.

Крім того, відповідачем у вищезазначеній заяві не зазначалося, що Аль-Тунсі Тамер являється почесним консулом Сирійської Арабської Республіки в Україні, та його ділової репутації заплямовано не було.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що причиною звернення ОСОБА_1 до Міністрерства закордонних справ України та Посольська Сирійської Арабської Республіки в Україні, в якій було зазначено ім'я Тунсі Тамер, було не порушення його честі, гідності та ділової репутації, а її страх, переживання за членів своєї сім'ї та попередження про можливість скоєння Тунсі Тамером злочину.

Суд вважає, що звернення до правоохоронного та державного органу з заявою або скаргою про неправомірні дії іншої особи, якщо цей орган наділений владними повноваженнями щодо поновлення законності у відповідних відносинах чи застосування передбачених законом санкцій до правопорушника у розуміння ст.277 ЦК України не може розцінюватись як поширення неправдивих відомостей, якщо не встановлено, що фактично метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації певної особи.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу та власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

В силу ст.47-1 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 від 17.09.2013р., не мала публічного розповсюдження, факту розповсюдження інформації, що слугувала б причиною порушення особистих немайнових прав.

Розглянувши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за заподіянні моральні страждання, суд зазначає, що дійсно, відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які обумовлені протиправними діями відповідача.

Згідно п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі викладено, суд вважає, що заявлені вимоги Аль-Тунсі Тамера не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 270, 275, 277 ЦК України, ст. 1,47-1 Закону України «Про інформацію», ст.1 Закону України «Про звернення громадян», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Аль-Тунсі Тамера до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН