У х в а л а

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

за касаційною скаргою Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року заступник військового прокурора Київського гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його утриманням в Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» у період з 03 серпня 2007 року по 24 червня 2011 року в розмірі 59 422 грн 41 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 серпня 2007 року з ОСОБА_3 укладено контракт про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу на навчання у вищому навчальному закладі - Інституті спеціального зв'язку та захисту інформації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» (далі - Інститут).

Після закінчення Інституту відповідач у період з 26 липня 2011 року по 23 листопада 2012 року проходив службу в Держспецзв'язку на посадах осіб начальницького складу.

Вказав, що Наказом Державного науково-дослідного інституту спеціального зв'язку та захисту інформації від 23 листопада 2012 року № 186-ос «Про особовий склад» відповідача звільнено у запас Збройних Сил України за пп. 6 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту, а тому відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» відповідач має відшкодувати витрати, пов'язані з його підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року провадження у справі закрито з підстав, встановлених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, мотивуючи свої доводи порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанції і направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник із публічно-правових відносин і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів касаційного суду вважає висновок судів попередніх інстанцій таким, що не ґрунтується на вимогах закону виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами ст. ст. 2, 17 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними власних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцію та законами України.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі - Інституті особою, яка звільнена у запас Збройних Сил України за пп. 6 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» курсанти, які звільняються зі служби через службову невідповідність або у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, а також військовослужбовці, які звільняються зі служби із зазначених підстав протягом п'яти років після закінчення вищого навчального закладу, в тому числі вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, в якому вони навчалися за державним замовленням і після закінчення якого були прийняті на військову службу, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах організації спеціального зв'язку, захисту інформації, телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх підготовкою та утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку та умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції не врахував, що між сторонами виник спір щодо стягнення грошей за навчання, зазначені правовідносини не є публічно-правовими і пред'явлення такого позову суб'єктом владних повноважень до адміністративного суду не узгоджується з порядком, встановленим п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України.

Апеляційний суд, переглядаючи справу й залишаючи ухвалу суду без змін, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права уваги не звернув.

За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції як такі, що постановлені з порушенням норм процесуального права.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана