АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/8879/14-ц Головуючий в 1-й інстанції Провадження № 22-ц/774/1304/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 5 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Ляховської І.Є.

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Реєстраційна служба Нікопольського міськрайонного управління юстиції про припинення права спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про припинення права спільної часткової власності, який уточнила та остаточно просила припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 3/34 частки домоволодіння за адресою: вул. Козлова, 34 с. Старозаводське, Нікопольського району, Дніпропетровської області внаслідок знищення майна. Зобов'язати Реєстраційну службу Нікопольського міськрайонного управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5, відповідно до частки 3/34 житлового будинку по вул. Козлова, 34, с. Старозаводське Нікопольського району, Дніпропетровської області. Припинити право спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Козлова, 34, с. Старозаводське Нікопольського району, Дніпропетровської області. Зобов'язати Реєстраційну службу Нікопольського міськрайонного управління юстиції внести відповідні зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права приватної власності ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою по вул. Козлова, 34 с. Старозаводське, Нікопольського району, Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 вересня 2006 року вона придбала 31/34 частини домоволодіння, що складає 73,6 кв.м. з надвірними будівлями, яке розташоване за адресою: вул. Козлова, 34 с. Старозаводське Нікопольського району, Дніпропетровської області. Відповідно до документації загальна площа земельної ділянки домоволодіння складає 0,66 га.

Після відповідної державної реєстрації права власності вона з'ясувала, що частка домоволодіння 3/34, яка на час купівлі-продажу була зруйнована, належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2000 року. Для врегулювання питання користування домоволодінням та земельною ділянкою вона звернулась до відповідача з пропозицією оплатно передати їй право власності на 3/34 зруйнованого домоволодіння, однак він відмовився.

Вважає, що відповідач умисно зніс придбану частину житлового будинку, при цьому не врахував наслідки, що цільове виділення земельної ділянки передбачало обслуговування житлового будинку. Оскільки ОСОБА_5 знищив майно, є підстави для припинення його права власності на вказане майно. Крім того зазначає, що, оскільки у спільному володінні користування майном є неможливим, право відповідача на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі її позову, як іншого співвласника.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 відмовлено в повному обсязі позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вважає, що суд, зазначаючи, що відповідач придбав не лише 7,9 кв.м. житлової площі, а і господарські споруди, не врахував, що відповідно до ОСОБА_1 з реєстру прав власності на нерухоме майно, нерухоме майно, що складає 3/34 частини домоволодіння зруйновано. Крім того, вважає помилковим висновок суду щодо відмови в застосуванні ст. 365 ЦК України із-за невизначеності вартості господарських будівель, оскільки визначити вартість обєктів без існування матеріальної форми неможливо. Також суд не врахував, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування та володіння майном, відповідач в своїй частині будинку ніколи не проживав, має інше житло і його частка 3/34 є незначною.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що реєстрація 3/34 частини домоволодіння ОСОБА_5 проводилась без додержання законодавчих норм, оскільки на час інвентаризації обєкта фактично не існувало. Також, на її думку, у разі знищення майна, право власності на нього існувати не може та воно має припинятися незалежно від того, як далі поводиться власник, а тому вона, як співвласник, звернулась до суду з даним позовом, оскільки порушений принцип рівності прав співвласників.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 04 квітня 2000 року, відповідач ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 3/34 частини житлового будинку з господарчими будовами, що знаходяться в с. Старозаводське Нікопольського району по вул. Козлова, 34 (а.с. 7). Також в договорі зазначено, що житловий будинок з господарчими будовами складається з: А житлового будинку глинобитного, розміром житлової площі 7,9 кв.м., Б житлового будинка з ракушняка облицьованого цеглою, розміром житлової площі 42,0кв.м., Д сарая цегляного, В сарая цегляного, в-1 підвала цегляного, Г вбиральні, № 1 водопроводу з дворовою колонкою, № 2 водопроводу з дворовою колонкою, 1 замощень бетонних, № 3, 4, 8, 9 парканів штахетних. Відчужувана частина становить 3/34 частини житлового будинку з господарчими будовами, розміром житлової площі 7,9 кв.м.

Право приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 на 3/34 частини будинку № 34 по вул. Козлова в с. Старозаводське Нікопольського району зареєстровано КП «Нікопольське міжміське БТІ» в реєстрі прав на нерухоме майно 28.04.2007 року (а.с. 33).

Згідно договору купівлі-продажу від 26 вересня 2006 року, позивач ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_7 31/34 частини домоволодіння № 34, загальною площею 73,6 кв.м. з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: с. Старозаводське Нікопольського району, Дніпропетровської області по вул. Козлова, 34 та розташоване на земельній ділянці, на якій знаходиться: житловий будинок Б жилою площею 42,0 кв.м., сарай В, підвал в1, гараж Д, спорудження 1-3,1 (а.с. 6).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права відповідача на частку у спільному майні, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, як того вимагає позивач, неможливо, оскільки не визначена вартість господарських будівель, в той час, як ст. 365 ЦК України передбачає оплатне припинення частки у спільному майні, а заява до державного реєстру про припинення права власності, як це передбачено ч. 2 ст. 349 ЦК України, відповідачем не подана.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На думку колегії, суд першої інстанції в рішенні вірно зазначив, що, оскільки не визначена вартість господарських споруд, які ОСОБА_5, відповідно до договору купівлі-продажу, придбав разом із 7,9 кв.м. житлової площі, неможливе оплатне припинення частки у спільному майні, як це передбачено ч. 2 ст. 365 ЦПК України та на яку посилається позивач в уточненому позові, зазначаючи, що спільне володіння і користування майном є неможливим, а тому посилання в апеляційній скарзі на те, що визначити вартість господарських будівель не є можливим без їх існування, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що можливість припинення права власності на знищене майно передбачена тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру, з якою ОСОБА_5 не звертався.

Також колегія вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував,що відповідно до ОСОБА_1 з реєстру прав власності на нерухоме майно, нерухоме майно, у вигляді 3/34 частини домоволодіння зруйновано а також те, що у разі знищення майна, право власності на нього існувати не може та воно має припинятися незалежно від того, як далі поводиться власник.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий:

Судді: