У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 15 липня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого суддів: за Ткачука О.С., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Фаловської І.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області та ОСОБА_8 про визнання права власності на 2/3 частини коштів на рахунку, звільнення з-під арешту та виключення з акта опису та арешту майна, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року, в с т а н о в и л а : У листопаді 2013 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши на його обгрунтування, що з 15 жовтня 1983 року вона перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 За час шлюбу 04 листопада 2009 року між приватним підприємцем ОСОБА_7 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1, кошти на якому вважає спільною сумісною власністю подружжя. 25 травня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області, у якому на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8. заборгованості у сумі 320 724 гривні 45 копійок, накладено арешт на кошти ОСОБА_7 у межах суми 352 896 гривень 89 копійок, у тому числі на ті, що містяться на банківському рахунку № НОМЕР_1. Посилаючись на викладене, а також на ту обставину, що разом з нею проживають їх діти: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не працюють, самостійного доходу не мають, і відповідач не сплачує кошти на їх утримання, що є підставою для відступлення від засад рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_7; звільнити зазначені кошти з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області від 25 травня 2012 року, та виключити їх з акта опису та арешту. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_7 у сумі 72 075 гривень 94 копійок. Звільнено з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції від 25 травня 2012 року, 2/3 частини коштів, які належать на праві власності ОСОБА_6 та містяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому 04.11.2009 року в АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_7 станом на 14.02.2014 року у розмірі 72 075 гривень 94 копійки. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Додатковим рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01 липня 2014 року рішення районного суду скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні кошти, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу за домовленістю між ними з відступленням від засад рівності часток. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що при відкритті банківського рахунку будь-які кошти подружжям до банку не вносились, спірні кошти є особистою власністю ОСОБА_7 як фізичної особи-підприємця, за якими він несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, в тому числі перед іншими особами. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Нормами ст. ст. 57, 60 СК України встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року (справа № 6-612цс15). Крім того, при вирішенні питання про належність грошових коштів до спільної сумісної власності подружжя визначним є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 15 жовтня 1983 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу 04 листопада 2009 року між приватним підприємцем ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір банківського рахунку № НОМЕР_1. Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив з того, що згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2009 року кошти на рахунок надходили від контрагентів за надані послуги комбайну, орендної плати, державних дотацій і торгової виручки та використовувалися приватним підприємцем ОСОБА_7 для сплати податків і зборів, закупівлю товарів і надання послуг, у зв'язку з чим дійшов висновку про належність спірних грошових коштів до особистої приватної власності ОСОБА_7 Разом з тим сам по собі факт використання майна (коштів) приватним підприємцем у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року (справа № 6-38цс15). Про обов'язковість з'ясування правового режиму спірного майна зазначав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму рішенні від 26 листопада 2014 року при скасуванні попереднього рішення апеляційного суду, однак всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_01_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> вказівки суду касаційної інстанції виконані не були.

Крім того, апеляційним судом не надано правової оцінки тому, що при відкритті банківського рахунку вносились певні кошти, не вказано їх приналежність та не з'ясовано, чи є вони особистими коштами відповідача чи спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.С. Ткачук Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова І.М. Фаловська