Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/541/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю сторін, представників сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в Виноградівський районний суд із даним позовом, посилаючись на те, що 29.05.2013р. Виноградівським районного судом Закарпатської області постановлено вирок по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні злочину, відповідальність за яке передбачено ч, 2 ст. 286 КК України, яким його визнано винним у скоєнні даного злочину та призначено покарання - 5 (п'ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Апеляційний суд Закарпатської області своєю ухвалою вирок Виноградівського районного суду від 29.05.2013р. щодо ОСОБА_4 змінив, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з трьохрічним іспитовим строком та покладено обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з'являтись для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач засуджений за скоєння злочину за наступних обставин: 17.11.2012р., близько 02.00 години ОСОБА_4, будучи у стані алкогольного сп'яніння, керуючись на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 091816 ввіреним йому транспортним засобом - автомобілем, марки «ОСОБА_5 А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, разом з пасажирами ОСОБА_6 та неповнолітніми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ною , ІНФОРМАЦІЯ_3, в темний час доби, рухався з більшою за допустиму швидкість руху в межах смт. Королево Виноградівського району у напрямку м.Виноградів. Проїжджаючи відрізок проїзної частини, що за залізничним переїздом, перед виїздом з вказаного вище населеного пункту, водій ОСОБА_4, діючи всупереч вимог п.п. 10.1, 12,1 та І2.4 ПДР України., згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю 50 км/год., проявив неуважність до дорожнього руху, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу та завантаження, що привело до втрати керування автомобілем та з'їзду його за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя із зіткненням з деревом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, марки «ОСОБА_5 А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, неповнолітня ОСОБА_8, згідно висновку судово-медичної експертизи №184, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди, а інші пасажири автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Зокрема, позивачка в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачка згідно висновку судово-медичної експертизи №23 отримала тілесні пошкодження у вигляді: забійних ран, що спричинили розлад здоров'я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.2. «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров»я, закритих переломів, що не спричинили розлад здоров'я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і по цій ознаці, згідно п,2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості; відкритого перелому правого стегна в середній третині, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і по цій ознаці, згідно п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні пошкодження. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії тупого предмета і могли виникнути в пасажира легкової автомашини в результаті зіткнення автомашин з перешкодою від ударяння у виступаючі та деформовані частини салону транспортного засобу.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди позивачка зазначає, що отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правого стегна в середній третині, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, у зв»язку з чим їй було зроблено одна операція в Виноградівській районній лікарні і три операції в обласній клінічній лікарні м. Ужгорода, Мати позивача за рахунок власних коштів придбала у аптечному кіоску ряд лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для проведення операцій та лікування в післяопераційний період на загальну суму коштів у розмірі 16 952,20 грн. Управління соціального захисту населення Виноградівської районної адміністрації видала посвідчення на прізвище ОСОБА_3, про одержання державної соціальної допомоги інваліда з дитинства.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягненя з відповідача і моральної шкоди позивачка вказує, що їй із-за злочинних дій відповідача, було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що їй були завданні легкі тілесні ушкодження у вигляді забійних ран, що спричинили розлад здоров'я понад 6 але не більше 21 дня; тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритих переломів, що не спричинили розлад здоров'я понад 21 день, не являються небезпечними для життя та тяжкі тілесні пошкодження у вигляді відкритого перелому правого стегна в середній третині, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Так, перелом правого стегна змусило провести хірургічні операції під загальним наркозом, з імплантатами для блокуючого інтрамедулярного остеосинтезу універсальним стрижнем для стегнової кістки, що супроводжувалось постійним нервовим навантаженням, стресом та нестерпною біллю. Також, постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт відчувала позивач в післяопераційний період та період реабілітації після проведених операцій. Зокрема, хотілося б звернути увагу на той страх, який позивач відчувала до та після проведення операцій за своє життя та можливість назавжди залишитись інвалідом та не в повні мірі бути здатною виконувати фізичні навантаження, рухатись та можливість в повній мірі бути працездатною. Певний період часу після проведеної операцій, позивач взагалі не могла рухатись, фактично була прикутим до ліжка та будинку. Непокоїть позивача постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатність в повній мірі зосередитись на основних питання її життя та навчання. Позивачу з моменту заподіяння їй шкоди та по теперішній день непокоять щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання.

На підставі наведеного, вважаючи, що порушено її законні права, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в сумі 16.952,20 грн. та моральну шкоду в сумі 75.000,00 грн., завдану їй ушкодженням здоров'я під час скоєння відповідачем злочину.

В судовому засіданні позивачка, яку і підтримав її представник, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладенні в заяві та просила суд їх задовільнити.

Відповідач, якого підтримав і його представник, в судовому засіданні заявленні до нього позовні вимоги не визнав та пояснив, що у скоєнні злочину відносно позивача він дійсно свою вину визнав повністю, але, оскільки він ніде не працює, а тому не може сплатити позивачу вказаний ним розмір матеріальної та моральної шкоди, окрім того, під час розгляду кримінальної справи він сплатив позивачці (її матері) 14.500,00 грн., про що вона надала йому нотаріально завірену заяву, в якій вказала, що не має до нього матеріальних та моральних претензій, а відтак просив у позові відмовити (письмове заперечення долучене до матеріалів справи- а.с.27-30).

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення свідків та зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215).

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язок.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, випливають із норм, що виникають внаслідок завдання шкоди.

Так, відповідно до вимог ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до вироку Виноградівського районного суду 29.05.2013р. /а.с.6-13/ відповідача ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання - 5 (п'ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Апеляційний суд Закарпатської області своєю ухвалою /а.с.14-16/ вирок Виноградівського районного суду від 29.05.2013р. щодо ОСОБА_4 змінив, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнив ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з трьох річним іспитовим строком та покладенні обов'язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з'являтись для реєстрації до органу кримінально-виконавчої інспекції.

Зокрема, відповідач визнаний винним в тому, що він 17.11.2012р. близько 02.00 години, будучи у стані алкогольного сп'яніння, керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 091816 ввіреним йому транспортним засобом - автомобілем, марки «ОСОБА_5 А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, разом з пасажирами ОСОБА_6 та неповнолітніми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ною, ІНФОРМАЦІЯ_3, в темний час доби, рухався з більшою за допустиму швидкість руху в межах смт.Королево, Виноградівського району у напрямку м.Виноградів. Проїжджаючи відрізок проїзної частини, що за залізничним переїздом, перед виїздом з вказаного вище населеного пункту водій ОСОБА_4, діючи всупереч вимог п.п.10.1,12,1,12.4 ПДР України, що привело до втрати керування автомобілем та з'їзду його за межі проїзної частини автодороги на праве узбіччя із зіткненням з деревом, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, марки «ОСОБА_5 А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, неповнолітня ОСОБА_8, згідно висновку судово-медичної експертизи №184, отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди, а інші пасажири автомобіля ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

В результаті даної ДТП позивачка ОСОБА_3, згідно висновку судово-медичної експертизи №23 отримала тілесні пошкодження у вигляді: забійних ран, що спричинили розлад здоров'я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.2. «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоровая, закритих переломів, що не спричинили розлад здоров'я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і по цій ознаці, згідно п,2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості; відкритого перелому правого стегна в середній третині, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і ло цій ознаці, згідно п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні пошкодження. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії тупого предмета і могли виникнути в пасажира легкової автомашини в результаті зіткнення автомашин з перешкодою від ударяння у виступаючі та деформовані частини салону транспортного засобу.

Отже, вказаний вирок суду є преюдиціальним для суду, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов»язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні злочину щодо позивача доведена і доказуванню підлягає лише розмір такої шкоди.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як достовірно встановлено з даних вироку суду від 29.05.2013р. позивачка в результаті даної ДТП, згідно висновку судово-медичної експертизи №23 отримала тілесні пошкодження у вигляді: забійних ран, що спричинили розлад здоров'я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці, згідно п.2.3.2. «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоровая, закритих переломів, що не спричинили розлад здоров'я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і по цій ознаці, згідно п,2.2.1 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості; відкритого перелому правого стегна в середній третині, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, і ло цій ознаці, згідно п.2.1.2 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні пошкодження.

Так, відповідно до даних які надала позивачка, на лікування відповідно до наданих чеків та рахунку н а оплату наборів імплантанів вона потратила 16.952,20 /а.с.17/. Дані обставини в суді сторони не оспорювали. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачка визнана інвалідом 2-ї групи /а.с.18/.

Таким чином, доведеним є те, що відповідач своїми злочинними діями завдав позивачці матеріальної шкоди в розмірі 16.952,20 грн., оскільки така доведена належними та достовірними доказами.

При вирішенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди, яку потерпіла оцінила в 75.000 грн., суд виходить з того, що за загальним правилом розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦПК України).

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Всі вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при зясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди.

Тому на підставі вищенаведеного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем в сумі 75.000 грн. розмір моральної шкоди є завищеним, а відтак підлягає до часткового задоволення.

Відшкодування моральної та матеріальної шкоди, відповідно до ст.ст.1166,1167,1177 ЦК відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд враховує правову позицію викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013р., де у п.п.4,6 зазначено про те, що при вирішенні позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 17.11.2012р., керуючи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВСС № 091816 ввіреним йому транспортним засобом - автомобілем, марки «ОСОБА_5 А6», реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто на відповідній правовій підставі використовував транспортний засіб 17.11.2012р., у звязку з чим саме на нього за встановлених обставин покладається обовязок відшкодувати завдану потерпілій шкоду.

Отже, оцінивши у відповідності до ст.212 ЦПК України належність, допустимість і достовірність кожного, наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позов в частині задоволення вимог по стягненню моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, п.5 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та керуючись ст.ст.1,3,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 (дані про ІК відповідача в матеріалах справи відсутній) на користь ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_6 вартість майнової шкоди 16.952,20 грн. та 30.000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлене 29.07.2015р.

ГоловуючийОСОБА_5