Справа № 466/1936/15 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/6534/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Лізингова компанія "Автофінанс" на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський регіональний центр "Захід-Авто", Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання угоди недійсною,стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

13 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та остаточно просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00054 від 02.12.2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" та ОСОБА_3, стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" та Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський регіональний центр "Захід-Авто" 20 000 грн. матеріальної шкоди, та стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" та Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський регіональний центр "Захід Авто" 5000,0 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.12.2014 року, бажаючи придбати автомобіль економ класу знайшов в Інтернеті оголошення про продаж "Захід-Авто" нового автомобіля, марки «Geely Emgrand 7» 2013 року, вартістю 99 999,0 грн. Зателефонувавши за телефоном, вказаним у даному оголошенні дізнався, що для укладення договору на придбання авто слід прибути в офіс фірми за адресою: м. Львів, вул. Коцюбинського 1. За вказаною адресою особа, яка там знаходилася підтвердила, що дійсно згаданий автомобіль продається та коштує саме 99 999,0 грн., проте позивач повинен терміново сплатити завдаток в розмірі 20000,0 грн. і невідкладно підписати договір купівлі- продажу, оскільки є інші бажаючі придбати на таких умовах автомобіль. Будучи впевненим у тому, що підписує договір купівлі продажу автомобіля, позивач поставив свій підпис під ним, та сплатив завдаток в розмірі 20000,0 грн. Проте згодом прочитавши вдома текст договору позивач зрозумів, що уклав не договір купівлі продажу, а договір фінансового лізингу № 00054 від 02.12.2014 року (надалі - Договір), вартість автомобіля була не 99 999,0 грн., а 200 000,0 грн., а фірма, яка уклала договір була не «Захід-Авто», а ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс", а в самому договорі навіть чітко не описано автомобіль, який він придбаває.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 16 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №00054 від 02.12.14 року укладеного між ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та ОСОБА_3.

Стягнуто з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_3 20000 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Лізингова компанія "Автофінанс". Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом першої інстанції не досліджено правовідносини, що склались між сторонами, невірно надано правову оцінку наданим сторонами доказам, невірно встановлено правову природу правочину. Звертає увагу, що позивач при підписанні правочину не міг помилятися щодо правових наслідків укладення правочину. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Також просить вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає

Частиною 1 ст.806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, що 02 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" укладено договір №00054 фінансового лізингу.

Згідно п.п. 1.3, 1.5, 1.6, 1.7 даного договору лізингодавець (ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс") бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (автомобіль марки «Geely Emgrand 7 Basic») вартістю 200000,00 (двісті тисяч) грн. у власність та передати його у користування лізингоодержувача (ОСОБА_3Я.)

Вказаним договором сторони передбачили:

- п. 1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: - адміністративного платежу (першочергового одноразового платежу, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договору, незалежно від назви платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу (10% від вартості предмета лізингу); - авансового платежу (обовязкового платежу, що складає частину від вартості предмета лізину, розмір якого визначено у додатку №1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця на умовах договору до моменту передачі предмета лізингу (50% від вартості предмета лізингу); - комісії за передачу предмета лізингу (одноразовий платіж, розмір якого становить 3 відсотки від вартості транспортного засобу вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу;

- п. 2.1 даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним договором;

- п. 2.2 строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмету лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком №3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору;

- п. 3.2.7 лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості або відмови продавця здійснити продаж та /або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає всі сплачені лізингоодержувачем кошти за мінусом 50 відсотків від сплаченого лізингоодержувачем адміністративного платежу;

- 12.1 лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвати договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає;

- 17.2 підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними умовами та змістом договору та додатків до нього;

- 17.4 підписанням цього договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати та ризики у звязку з укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Ознайомлений з умовами, внутрішніми правилами лізингодавця, а представником ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" надано лізингоодержувачу повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього

02 грудня 2014 року позивачем на виконання умов договору було сплачено лізинговий платіж в сумі 20000 грн. на розрахунковий рахунок ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс".

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс", Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський регіональний центр "Захід-Авто" про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, а також про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що розміщена відповідачем дочірнім підприємством "ЛРЦ "Захід Авто" в електронному повідомленні недостовірна інформація порушила права ОСОБА_3, як споживача, та призвела до укладення договору, який він не бажав укладати, оскільки він бажав придбати згаданий автомобіль за ціною в 99999 грн. Суд вважав, що в інтернет -оголошенні про продаж автомобіля розміщено недостовірну інформацію, а саме про його вартість (в оголошенні вказано, що він коштує 99 999,0 грн., а в договорі 200 000,0 грн.) а також його продавця (в оголошенні продавець "ЗахідАвто", в договорі ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс"). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до Дочірнього підприємства /ДП/"Львівський регіональний центр "Захід-Авто", суд виходив з тих підстав, що такі є недоведеними.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним).

Відповідно до вимог ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Оскільки сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору лізингу, то наслідком цього було укладення ними 02 грудня 2014 року договору фінансового лізингу №00054.

Згідно із ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до Розяснень, даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 5.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що договір фінансового лізингу №00054 від 12 грудня 2014 року є несправедливими та містить одночасно ознаки, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Договір фінансового лізингу №00054 від 12 грудня 2014 року укладений сторонами з додержанням вимог ст. 806 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", а при його укладанні ОСОБА_3 було надано повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про положення договору та додатків до нього, що стверджується його особистими підписами на кожному аркуші договору.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно визнав недійсним договір фінансового лізингу №00054 від 12 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та стягнув з останнього в користь ОСОБА_3 20000 грн. в порядку застосування наслідків недійсності правочину.

Що ж до позовних вимог, пред"явлених до Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський регіональний цент "Захід-Авто", слід зазначити, що позивач з останнім не перебуває в жодних договірних відносин, не представлено належних та допустимих доказів, на підставі яких би можна було прийти до висновку про підставність таких вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" підлягає частковому задоволенню, а рішення Шевченківського районному суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Оскільки позивач при поданні позовної заяви звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України, сплачений судовий збір Товариством з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" при подачі апеляційної скарги в розмірі 243,60 грн. підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Лізингова компанія "Автофінанс" судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги в розмірі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Копняк

ОСОБА_5