Справа №463/2463/15-ц
Провадження №2/463/1286/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6

представника відповідачів ОСОБА_7

та представника третьої особи ОСОБА_8

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, неповнолітнього ОСОБА_11, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9, третіх осіб: органу опіки та піклування - Личаіквської районної адміністрації Львівської міської ради, Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про усунення перешкод в користуванні майном, суд,-

встановив:

позивачі звернулися із позовом в суд до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_2 шляхом їх виселення із зняттям з реєстрації за вказаною адресою.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної сумісної власності, як подружнє майно, однак свої права власника вони не вправі реалізувати належним чином, оскільки без їхньої згоди у вказаній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_10 та неповнолітній ОСОБА_11 Вказаних відповідачів в квартиру поселила та зареєструвала відповідач ОСОБА_6 в період дії договору довічного утримання, який розірваний рішенням суду від 09.12.2014 року, залишеного без змін ухвало апеляційного суду Львівської області від 31.03.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року. Відтак на даний час вони є повноцінним власниками квартири, своєї згоди на проживання в ній відповідачів не надають, а тому просять позов задоволити.

В судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги з аналогічних підстав.

Відповідач ОСОБА_6, представник відповідачів ОСОБА_7 в судовому засіданні відносно позову заперечили. Пояснили, що відповідач ОСОБА_6 в спірній квартирі ніколи не проживала та там не була зареєстрована, а відтак жодних перешкод позивачам не вчиняє. Що стосується інших відповідачів, то без визнання їх такими, що втратили право на користування житлом, вимоги про їх виселення та зняття з реєстрації є безпідставними, а тому в задоволенні позову просять відмовити.

Представник третьої особи органу опіки та піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_8 в судовому засіданні у вирішенні спору поклався на розсуд суду, пояснив, що обов'язок забезпечити місце проживання малолітньої дитини лежить на її батьках, а відтак якщо судом буде визнано незаконним проживання її батьків у спірній квартирі, дитина підлягає виселенню із житла разом з батьками.

Третя особа Личаківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2015 року (а.с.58), власником квартири АДРЕСА_2 являється ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори.

Згідно з відповіддю Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 25.07.2015 року (а.с.48), а також довідки ЛКП №504 від 23.07.2015 року (а.с.49), в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_10, його син малолітній син ОСОБА_11, та дружина ОСОБА_9

Крім цього, судом встановлено, що на даний час відповідачі ОСОБА_10, його малолітній син ОСОБА_11 та дружина ОСОБА_9 проживають в АДРЕСА_2, і вказані обставини в судовому засіданні визнаються стороною відповідача.

Позивач ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що являючись власником вказаної квартири не може повноцінно розпоряджатися та користуватися майном в силу того, що відповідачі в квартирі без його згоди проживають та зареєстровані там, а тому просить усунути йому перешкоди в користуванні майном шляхом їх виселення та зняття з реєстрації.

Представник відповідачів в цій частині позовні вимоги заперечує тим, оскільки на її думку виселення та зняття з реєстрації за вказаною адресою без визнання осіб втратившими право на житло не допускається, а оскільки таких позовних вимог не заявлено, тому просить відмовити у позові.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, 30.04.2010 року на підставі договору довічного утримання укладеного між ОСОБА_4 та його донькою ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., ОСОБА_6 набула у власність квартиру АДРЕСА_2.

Однак рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09.12.2014 року (а.с.7), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31.03.2015 року (а.с.8), вказаний договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.

Як вбачається із відповіді Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області від 25.07.2015 року (а.с.48), та довідки ЛКП №504 від 23.07.2015 року (а.с.49), відповідач ОСОБА_10, являючись сином ОСОБА_6, та його малолітній син ОСОБА_11, в квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані 08.02.2014 року, як члени сім'ї власника квартири ОСОБА_6

Однак, як встановлено судом, право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 було припинене з 31.03.2015 року, і на даний час законним власником вказаної квартири являється позивач ОСОБА_4, який своєї згоди на проживання у ній та реєстрацію відповідачів не дає.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Така позиція суду є аналогічною правовому висновку щодо застосування норм права, здійсненому Верховним Судом України у постанові від 05.11.2014 року у цивільній справі № 6-158цс14 за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що хоча відповідачі ОСОБА_10 та його малолітній син ОСОБА_11 були на законних підставах вселені в квартиру АДРЕСА_2 та зареєстровані за вказаною адресою, як члени сім'ї власника майна ОСОБА_6, проте в силу припинення права власності на вказану квартиру їх члена сім'ї ОСОБА_6, своє право на користування цим житлом втратили. Крім цього суд переконаний, що таке право за відповідачами не збереглося при переході права власності на вказану квартиру до позивача ОСОБА_4, оскільки в розумінні ст. 64 ЖК України вони членами сім'ї позивача не являються, а підстав для їх визнання таким у суду немає, так як ними жодних доказів спільного проживання та ведення спільного господарства з власником майна суду не представлено.

Оскільки на даний час відповідачі ОСОБА_10 та його малолітній син ОСОБА_11 втратили право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_2 і її власник ОСОБА_4 своєї згоди на їхнє проживання та реєстрацію не дає, тому суд приходить до висновку про відсутність у них правових підстав для користування цією квартирою, як житлом, у зв'язку із чим позовні вимоги про усунення перешкод власнику майна шляхом їх виселення є підставними, та таким, що підлягають до задоволення.

Також є підставними вимоги позивача ОСОБА_4 про виселення із квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_9 і такими, що підлягають до задоволення, оскільки як встановлено судом вона зареєструвалася за вказаною адресою 01.07.2015 року після припинення права власності на цю квартиру попереднім власником ОСОБА_6, проживає в квартирі без згоди позивача, як власника квартири.

При цьому, оскільки судом визнано відсутність у відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_9, їх малолітнього сина ОСОБА_11 права на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 а тому в силу вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також обов'язковості його виконання Головним управління Державної міграційної служби України у Львівській області у відповідності до вимог ст.14 ЦПК України, вказане рішення суду є підставою для зняття їх з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3. Судові витрати слід покласти в рівних частках на відповідачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Одночасно заперечення представника відповідача про те, що без заявлення позовних вимог про визнання втратившими право на житло, вказані особи не підлягають зняттю з реєстрації та виселенню, судом не приймаються до уваги виходячи з наступного. У відповідності до ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 21, 212 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Оскільки позивач зазначає підставою чинення відповідачами йому перешкод у користуванні майном - проживання та користування його квартирою без законних підстав та реєстрацію у ній, а судом встановлено, що відповідачі таким майном безпідставно користуються внаслідок втрати права на користування ним, тому суд вважає, що додатково заявляти вимоги про визнання їх втратившими право на житло не є необхідним, так як визнавши безпідставність користування відповідачами майном, що належить позивачу, суд вправі усунути ці перешкоди шляхом їх виселення.

В частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_6 суд їх вважає безпідставними, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, за вказаною адресою не зареєстрована, і вказані обставини позивачем визнаються, а будь-яких інших фактів вчинення нею перешкод позивачу у користуванні майном позивачем перед судом не доведено жодними доказами в силу положень ст. 60 ЦПК України. А тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Також слід відхилити за безпідставністю позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про усунення їй перешкод в користуванні та розпоряджанні майном - квартирою АДРЕСА_2 оскільки як встановлено судом така зареєстрована на праві власності лише за ОСОБА_4, і будь-яких доказів, що вказане майно визнано у встановленому законом порядку спільним майном подружжя, нею не представлено.

Керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_9, ОСОБА_10, неповнолітнього ОСОБА_11, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_9, усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_4 майном - квартири АДРЕСА_2, шляхом виселенняОСОБА_10, ОСОБА_9 разом з неповнолітнім ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_2 та зняттям з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4.

Вказане рішення суду є підставою для Личаківського районного відділу у м. Львові Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області для зняття з реєстрації ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_4.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_10, ОСОБА_9 понесені позивачем судові витрати у виді судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки визначені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.