Справа №538/694/15-ц
Провадження по справі №2/538/253/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Хоменка О.А.

при секретарі Дробот О.П.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача Лохвицької міської ради ОСОБА_2

третьої особи без самостійних вимог на стороні

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиці Полтавської області справу за позов-ною заявою ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Лохвицький районний суд до Лохвицької міської ради із позовною заявою, прохаючи визнати, що інформація в публікаціях на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтренет та Лохвицької районної газети «Зоря» під назвою «Генплан&голос сумління», де автор викладає по відношенню до нього не провірені факти, що не відповідають дійсності, шкодить його діловій репутації як керівника підприємства, принижує його честь та гідність та наносить шкоду його інтересам, із зобов'язанням виконавчий комітет Лохвицької міської ради навести спростування надрукованої на шпальтах сайту та Лохвицької районної газети «Зоря» неправдивої інформації шляхом опублікування на цьому ж сайті і в Лохвицькій районній газеті «Зоря» та принести публічні вибачення, стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 10000 грн., стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2000 грн., сплату судового збору за подання позову 243,60 грн. та за відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 грн.

В ході розгляду цивільної справи позивач в порядку ст. 31 ЦПК України вніс зміни в другу позовну вимогу, прохаючи суд в остаточній редакції покласти виконання даної вимоги на Лохвицьку міську раду, а не на її виконавчий комітет.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснивши суду, що в Лохвицькій районній газеті «Зоря» від 03.03.2015р. та на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтренет опублікована стаття «Генплан&голос сумління». На думку позивача матеріали, наведені в статті є неправдивими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вважає, що вислів: «Судовими скаргами, тиском та домаганнями виготовлена технічна документація» створює у широкого загалу думку про нього, як про загарбника земельної ділянки. ОСОБА_1 трактує саркастичний вислів «не інакше як для утримання сільськогосподарських тварин» як такий, що створює навколо нього образ нероби чи людини, яка цурається звичайної домашньої роботи. Позивач відмічає, що в статті міститься заклик до депутатів Лохвицької міської ради щодо не затвердження проекту землеустрою: «В разі, якщо депутати міської ради приймуть рішення про затвердження цієї документації, матимемо приватизовану ділянку, яка перекриває аварійний підїзд до КНС, повністю закриває заплаву річки Сулиця та створить реальну загрозу затоплення паводковими та атмосферними водами центральної частини міста Лохвиці». Цей вислів, як вважає ОСОБА_1, відверто позиціонує його, як людину, що йде на перекір здоровому глузду і громадським інтересам.

Представник відповідача Лохвицької міської ради ОСОБА_2 вимоги позову не визнав, а поширену спірну інформацію вважає оціночним судженням. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, ознайомившись із матеріалами цивіль-ної справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікова-ною Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, ви-сунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку

незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основних свобод людини є складовою части-ною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гід-ності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В ст. 68 Конституції України визначено, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Судом встановлено, що 03.03.2015р. на шпальтах офіційного веб-сайту Лохвицької міської ради в мережі Інтернет ( http://www.lmr.gov.ua ) та Лохвицької районної газети «Зоря» була роз-міщена стаття заступника міського голови ОСОБА_3 під назвою «Генплан&голос сумління». Суд фіксує, що в даних аналогічних публікаціях маються вислови, на які вказує позивач у позовній заяві, і які, на його думку, не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність, ділову репутацію та наносять шкоду його інтересам.

Суд відмічає, що в Лохвицькій районній газеті «Зоря» за 27.03.2015р. № 23 на спростуван-ня певних положень спірної статті була опублікована стаття позивача ОСОБА_1 «Генплан & зворотний бік медалі».

Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої по-рушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позо-вом про захист гідності та честі.

В статті 47-1 Закону України « Про інформацію » визначено, що ніхто не може бути притя-гнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За змістом даної статті оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є вислов-лювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 «Про судо-ву практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізич-ної та юридичної особи» зазначено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, зокрема при підписані характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обовязки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність та-ких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто пози-вача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширен-ня інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особис-тим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте не-майнове право (пункт 15 вказаної постанови).

В пункті 19 даної постанови передбачено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясувати, чи є во-на фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законо-давством. У свою чергу частиною першої статті 34 Конституції кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК (пункт 26 постанови).

Згідно до частини другої статті 47-1 Закону України « Про інформацію » оціночними суд-женнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, що не можуть бути витлумачені як та-кі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оці-ночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вира-женням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідно-сті дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає преценден-тній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Кон-венції.

У частині 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 статті 23 ЦК України закріпила, що моральна шкода відшкодовується грішми, ін-шим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно віх харак-теру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпі-лого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які ма-ють істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлені в ході судового засідання фактичні обставини та системний аналіз вищезазна-чених норм діючого законодавства дає суду підстави вважати, що позивач правомірно звернувся із позовною заявою до юридичної особи Лохвицької міської ради, оскільки автор спірної статті ОСОБА_3 працював заступником міського голови.

Аналізуючи вислови автора статті «Генплан&голос сумління», опублікованій в Лохвиць-кій районній газеті «Зоря» від 03.03.2015р. та на офіційному веб-сайті Лохвицької міської ради в мережі Інтернет, на які вказує ОСОБА_1, як на такі, що принижують його честь, гідність, ділову репутацію та наносять шкоду його інтересам, суд приходить до висновку, що відсутній юридичний склад правопорушення, наявність сукупності обставин якого може бути підставою для задоволення позову.

Суд вважає, що відсутня сукупність таких обставин, які дають підстави визнати поширену інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здій-снювати особисте немайнове право позивача. Суд, за характером спірної поширеної інформації важає її оціночним судженням. Суд визнає за ОСОБА_3 конституційне право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога позивача щодо принесення публічного вибачення не ґрунтується на діючому законо-давстві.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що перші три позовні вимоги не підляга-ють задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд відмічає, що позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 343,60 грн.. Крім того, ним були понесенні витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Вказані судові витрати позивач просив суд стягнути із Лохвицької міської ради. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то визнає, що також не підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

При таких обставинах суд визнає за розумне відмовити в задоволенні позовної заяви в пов-ному обємі.

Керуючись вимогами Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. ст. 19, 34, 55, 68 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репу-тації фізичної та юридичної особи », ст. ст.. 23, 277, 297, 1167 ЦК України, Закону України « Про інформацію », ст. ст. 10, 11, 15, 61, 79-89, 123,130, 209, 212-216, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Полтавської області про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити в повному обємі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголо-шення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час прого-лошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отрима-ння копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4

Згідно: голова суду ОСОБА_5

ст.секретар Л.Г. Несмирна

Рішення набрало законної сили _____ _________________2015 року

Оригінал рішення знаходиться в Лохвицькому районному суді у справі № ____________