У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, як представника за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, Косівсько-Полянської сільської ради, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Рахівська районна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу - Маріна Алла Степанівна, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування свідоцтва про право власності та об'єднаним зустрічним позовом ОСОБА_6, як представника за угодою в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_2, в особі представника за дорученням ОСОБА_1, Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, Реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Рахівська районна державна нотаріальна контора Закарпатської області, про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомого майна, скасування рішення органу місцевого самоврядування за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду від 21 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

25 лютого 2014 року ОСОБА_1, яка діє, як представник за довіреністю в інтересах ОСОБА_2, звернулася в суд з вказаним позовом, який обгрунтувала тим, що батько позивача - ОСОБА_7 19 лютого 2003 року склав заповіт, посвідчений Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області, за яким усе належне йому майно заповів сину - позивачу ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_15 року ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., розташовану на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель НОМЕР_1.

22 квітня 2004 року нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке скаладається із земельної ділянки площею 600 кв.м., розташованої на території Косівсько-Полянської сільської ради, Рахівського району, призначеної для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1787 від 6 серпня 2004 року, виданого Пріц О.Ю., нотаріусом Рахівської районної державної нотаріальної контори, вказану вище земельну ділянку успадкувала ОСОБА_3 - дружина померлого ОСОБА_7, що призвело до порушень прав позивача, у зв'язку з чим вказане свідоцтво підлягає скасуванню, оскільки з порушенням чинного законодавства видано особі, яка не мала права на спадкування.

На підставі вказаного вище незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 8 липня 2011 року, розташовану в АДРЕСА_1, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Причиною передачі Косівсько-Полянською сільською радою в особі голови ради Митрюка Ф.Ф. спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 були і твердження того, що йому не було відомо про право позивача ОСОБА_2 на спадкування вказаної земельної ділянки, хоча заповіт від імені померлого ОСОБА_7 посвідчувався саме в Косівсько-Полянській сільській раді Рахівського району, Закарпатської області.

ОСОБА_2 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 для обслуговування якого призначена земельна ділянка площею 0,0600 га, належна позивачу в порядку спадкування за заповітом. ОСОБА_3 шахрайським шляхом оформила право власності на вказаний вище житловий будинок на своє ім'я, однак, наразі це питання вирішено у позасудовому порядку, де остання добровільно відмовилася від права власності на житловий будинок НОМЕР_1 і КП «БТІ» Рахівської районної ради скасувало свідоцтво про право власності, видане на її ім'я.

Враховуючи, що відповідачкою спірна земельна ділянка набута на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке також відноситься в певній мірі до правочину, виданого неправомірно з порушенням чинного законодавства, дійсність якого оскаржується в контексті даної позовної заяви, виданий ОСОБА_3 державний акт на право власності на вказану земельну ділянку підлягає визнанню недійсним.

У процесі розгляду справи ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 неодноразово збільшувала позовні вимоги, зазначала, що 26 липня 2013 року ОСОБА_3 подарувала спірну земельну ділянку площею 0.0500 га своєму сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_2 Оскільки ОСОБА_3 набула у власність спірну земельну ділянку з порушенням земельного законодавства позивач вважала, що є всі підстави для визнання недійсним договору дарування від 26 липня 2013 року.

Рішенням виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, №135 від 2 вересня 2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» вирішено зареєструвати житловий будинок в АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 та видати свідоцтво про право власності.

17 листопада 2009 року на підставі оскаржуваного рішення виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2010 року. До повноважень сільської ради чи її виконавчого органу не віднесено таких повноважень та не надано право на оформлення права власності на нерухоме майно, оскільки таке майно, житловий будинок АДРЕСА_1 вже зареєстрований за ОСОБА_7, а 22 квітня 2004 року видане позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

На підставі наведеного позивачка просила поновити строк на звернення до суду, скасувати свідоцтво про спадщину за законом НОМЕР_4 від 06 серпня 2004 року, видане нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Пріц О.І. на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 08 липня 2011 року, виданий на ім'я ОСОБА_3, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 26 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. та зареєстрований в реєстрі за №1334, визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, №135 від 2 вересня 2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок», яким зареєстровано житловий будинок в АДРЕСА_1, за ОСОБА_3, визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2009 року, видане виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2010 року, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_1, внесених 15 березня 2010 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_2 внесених 26 липня 2013 року на підставі договору-дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_1, внесених 06.08.2004 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та вирішити питання по судових витратах.

5 травня 2014 року, ОСОБА_6, який діє як представник за угодою в інтересах ОСОБА_3, звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2, Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та скасування відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкту нерухомого майна, який мотивував тим, що правова позиція позивача за первісним позовом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки останнім надано суду неналежні докази, які не обґрунтовують доводи його позовної заяви, заводять суд в оману, у зв'язку із чим первісний позов вважає безпідставним, таким, що не може бути задоволений судом. Враховуючи те, що спадщина на спірне спадкове майно відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_15 року, а спадкоємець за заповітом та спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 вступила в оперативне управління та володіння спадковим майном протягом строку, передбаченого ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що свідчить про прийняття нею спадщини, вважає що дані цивільні правовідносини врегульовані положеннями ЦК УРСР в редакції 1963 року.

У відповідності до заповіту, складеного 19 лютого 2003 року у виконавчому комітеті Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 94, спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 успадкувала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із пропорційною часткою надвірних споруд, господарських будівель та прибудов, 0.09 га земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1, та сінокіс, що знаходиться в урочищі "Банський". За даним заповітом інший спадкоємець, ОСОБА_2 повинен був успадкувати в порядку ст. 549 Кодексу 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із пропорційною часткою надвірних споруд, господарських будівель і прибудов та 0.02 га земельної ділянки, як присадибної земельної ділянки.

Однак, згідно матеріалів справи ОСОБА_2 являється власником в порядку спадкування за заповітом цілої частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 800 кв.м., які за зазначеним заповітом відводилися ОСОБА_3.

У зв'язку із наведеними обставинами, позивач за зустрічним позовом вважав, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 816, видане 22 квітня 2004 року на ім'я ОСОБА_2, згідно якого він являється власником земельної ділянки площею 600 кв.м., призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та власником згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3411611 від 22 квітня 2004 року в цілій частині житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області, повинно бути скасованим, як таке, що не відповідає заповітній волі спадкодавця, та як таке, що порушує цивільні права іншої особи.

Крім того, підлягає також частковому скасуванню свідоцтво про право на спадщину за заповітом в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 800 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЗК №029760 від 3 липня 2001 року, оскільки дана земельна ділянка за заповітом, складеним у виконавчому комітеті Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, 19 лютого 2003 року ОСОБА_7, посвідченим та зареєстрованим у реєстрі за №94, у разі відкриття спадщини переходила в одноосібну власність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Разом з тим, позивачка за зустрічним позовом просила скасувати відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного об'єкту нерухомого майна, яким являється житловий будинок. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер витягу: 21042070) від 28 квітня 2014 року відомості про права власності на об'єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 внесені 22 квітня 2004 року в цілій частині на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину №816 від 22 квітня 2004 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2. Оскільки ставиться перед судом питання про скасування даного правовстановлюючого документу, ОСОБА_3 просила скасувати відомості про державну реєстрацію прав власності тому, що скасування судом лише самого свідоцтва про право на спадщину за заповітом без скасування відомостей про права власності особи на спірне майно не відповідатиме вимогам чинного законодавства та не захистить у повному обсязі її порушене право та інтерес.

Пропущений строк позовної давності звернення ОСОБА_3 до суду підлягає поновленню, оскільки про порушення свого цивільного права та інтересу, в тому числі, шляхом видачі ОСОБА_2 спірних правовстановлюючих документів та шляхом цивільного захисту від пред'явленого до неї позову, ОСОБА_3 стало відомо лише після звернення у липні місяці 2011 року її представника за дорученням ОСОБА_12 до реєстраційних органів ДЗК та БТІ з приводу оформлення права власності ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки та після отримання нею позовної заяви ОСОБА_2 від 20 лютого 2014 року із Рахівського районного суду Закарпатської області із відповідними додатками.

В процесі розгляду справи ОСОБА_6, який діє, як представник за угодою в інтересах ОСОБА_3, неодноразово збільшував зустрічні позовні вимоги.

Збільшені зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що до початку розгляду справи нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори до матеріалів справи долучено копію спадкової справи №147/2004, із яких вбачається, що 22 квітня 2004 року ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_7 від 19 лютого 2003 року. ОСОБА_6 вважав, що відмова від прийняття спадщини у відповідності до ст.553 ЦК України (1963 року) можлива була лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи те, що час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_15 року, а дата посвідчення нотаріусом заяви гр-ки ОСОБА_3 - 22 квітня 2004 року, заява спадкоємця ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини являється не дійсною в силу положень ч.1 ст. 553 ЦК України (1963 року). Оскільки, позивач за первісним позовом, ОСОБА_2, у своїх доводах та обґрунтуваннях позовних вимог посилається на дану заяву, як на доказ та їх обґрунтування, позивач за зустрічним позовом вважав за необхідне ставити перед судом питання про визнання даного правочину недійсним.

Як вбачається із рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, №27 від 27 червня 2014 року «Про скасування рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок №135 від 02.09.2009 року»», останнє винесено у зв'язку із тим, що право власності на житловий будинокНОМЕР_1 раніше зареєстроване на іншу особу. При цьому особа, на яку раніше зареєстрований даний житловий будинок, не зазначається. При вирішенні даного спору та прийняття рішення, орган місцевого самоврядування посилається на положення ст. 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", якими питання скасування рішень та припинення права власності на майно не врегульовується. Вважав, що дане рішення органу місцевого самоврядування повинне бути скасованим, як таке, що порушує право власності особи.

На підставі наведеного ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 у збільшених позовних вимогах просив поновити строк позовної давності звернення до суду. Заяву громадянки ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_1, про відмову від спадщини за заповітом, посвідченим Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області, 19 лютого 2003 року за реєстром №94, посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області 22.04.2004 року за реєстром № 817, визнати недійсною, як таку, що суперечить нормам Цивільного Кодексу України та інтересам ОСОБА_3., свідоцтво про право на спадщину за заповітом №816 від 22 квітня 2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_3 - скасувати, свідоцтво про право на спадщину за заповітом №858 від 6 травня 2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_3, в частині визнання ОСОБА_2, як спадкоємця за заповітом, власником земельної ділянки, яка розташована на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, загальною площею 800 (вісімсот) кв.м., призначеної для ведення особистого підсобного господарства - скасувати, внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканця АДРЕСА_3, внесених 22 квітня 2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №816 від 22 квітня 2004 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, на об'єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №27 від 27 червня 2014 року «Про скасування рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок №135 від 2 вересня 2009 року»», як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи та вирішити питання по судових витратах.

Ухвалою Рахівського районного суду від 8 травня 2014 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження із первісним позовом.

Окрім того, ухвалами суду від 08.05.2014 року, 11.06.2014 року, 08.09.2014 року, 17.09.2014 року до участі у розгляді справи були залучені: у якості співвідповідачів - Реєстраційну службу Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області, ОСОБА_4, виконавчий комітет Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району,Закарпатської області; у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору - Рахівську районну державну нотаріальну контору Закарпатської області, приватного нотаріуса Рахівського районного нотаріального округу - ОСОБА_5.

Рішенням Рахівського районного суду від 21 жовтня 2014 року первісний позов задоволено.

Поновлено строк позовної давності звернення до суду та ухвалено:

скасувати свідоцтво про спадщину за законом НОМЕР_4 від 06 серпня 2004 року, видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Пріц О.І. на ім'я ОСОБА_3;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 08 липня 2011 року, виданий на ім'я ОСОБА_3;

визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 26 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. та зареєстрований в реєстрі за №1334;

визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №135 від 02.09.2009 року «Про оформлення права власності на житловий будинок» за яким зареєстровано житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2009 року, видане виконкомом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2010 року;

внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_1 внесених 15 березня 2010 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, будинок АДРЕСА_1;

внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_2 внесених 26 липня 2013 року на підставі договору-дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С.;

внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності на громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_1 внесених 6 серпня 2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зустрічний позов задоволено частково.

Поновлено строк позовної давності звернення до суду та ухвалено:

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 816 від 22 квітня 2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_3 - скасувати;

- свідоцтво про право на спадщину за заповітом №858 від 6 травня 2004 року (спадкова справа №147/2004), видане державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області на ім'я ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_3, в частині визнання ОСОБА_2, як спадкоємця за заповітом, власником земельної ділянки, яка розташована на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, загальною площею 800 (вісімсот) кв.м., призначеної для ведення особистого підсобного господарства - скасувати;

- внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис щодо скасування відомостей про право власності громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, мешканця АДРЕСА_3, внесених 22 квітня 2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину №816 від 22 квітня 2004 року, виданого Рахівською державною нотаріальною конторою Закарпатської області, на об'єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, №27, від 27.06.2014 року «Про скасування рішення «Про оформлення права власності на житловий будинок №135 від 02.09.2009 року»», як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи.

У визнанні недійсною заяви громадянки ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_1 про відмову від спадщини, що залишилася за заповітом, посвідченим Косівсько-Полянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області, 19 лютого 2003 року за реєстром №94, посвідчену державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області 22.04.2004 року за реєстром №817 - відмовити.

Судові витрати залишено за сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушується питання про скасування рішення суду про відмову в задоволенені первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову із-за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням про задоволення збільшених позовних вимог первісного позову і в частині відмови вимоги за зустрічним збільшеним позовом про визнання недійсною заяви ОСОБА_3 про відмову від спадщини, що залишилася за заповітом, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване ним рішення в частині задоволення збільшених позовних вимог первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні первісних вимог в цілому, в частині відмови за зустрічним збільшеним позовом про визнання недійсною заяви ОСОБА_3 про відмову від спадщини, що залишилася за заповітом, змінити, позов в цій частині задовольнити. В решті рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_13, представники ОСОБА_2, підтримали апеляційну скаргу і просили відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як необргунтовану та безпідставну.

Сторони та представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а клопотання ОСОБА_6, представника позивачів за зустрічним позовом про відкладення розгляду справи на інший термін у зв'язку із зайнятістю у слуханні кримінальної справи колегія суддів відхиляє як необгрунтоване. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 19 лютого 2003 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, склав заповіт, нотаріально посвідчений Білінчук О.В., секретарем виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району, згідно якого на випадок своєї смерті зробив таке заповідне розпорядження:

- 1/2 (одну другу) частину індивідуального житлового будинку, надвірні споруди (хлів, надвірну літню кухню, інші будівлі), 0,09 га земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 та сінокіс, що знаходиться в урочищі «Банський» заповідав співмешканці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7;

- іншу 1/2 (одну другу) частину будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та 0,02 га земельної ділянки заповідав сину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_14.

4 квітня 2003 року ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_3, що вбачається з свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого 4 квітня 2003 року виконавчим комітетом Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_15 року, спадкоємцями якого є дружина ОСОБА_3 та його син ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі, і на земельні ділянки: площею 0.11 га, для обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.08 га. в урочищі "Банський" для ведення особистого підсобного господарства. Дані земельні ділянки належали на праві приватної власності померлому ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 03 липня 2001 року.

Окрім того, померлому ОСОБА_7 на праві приватної власності належали земельні ділянки площею 0.63 га, 0.07 га., 0.07 га та 0.13 га, загальною площею 0.9 га для сільськогосподарського використання, які розташовані на території Косівсько-Полянської сільської ради, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_7 від 23 липня 2001 року.

Згідно запису у заповіті від 15 вересня 2003 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради, даний заповіт не скасований, у зв'язку із чим спадкове майно, охоплене даним заповітом, успадковується в порядку ст. 534 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.).

Суд з'ясував, що з наявних матеріалів справи не має можливості встановити, чи належав померлому ОСОБА_7 на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1

Судом встановлено, що не все майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_7 було охоплено заповітом від 19 лютого 2003 року.

Так, частина майна, зокрема земельна ділянка загальною площею 0.9 га. належна спадкодавцю згідно Державного акту серії НОМЕР_7 від 23 липня 2001 року залишилась не заповіданою. На підставі наведеного, суд, констатував, що дана земельна ділянка повинна була розподілена між спадкоємцями закликаними до спадкоємства за законом в порядку ст. 529 ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Суд вірно не взяв до уваги, як належний та допустимий доказ, підтвердження права власності ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1 - свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 квітня 2004 року, оскільки таке видане на підставі рішення виконавчого комітету Косівсько-Полянської сільської ради №62 від 28 серпня 2003 року, тобто після смерті ОСОБА_7, правомірність видачі якого не була предметом судового спору.

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_15 року відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно, тому станом на час відкриття спадщини питання прийняття спадщини було врегульовано нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Наступні зміни в цивільному законодавстві щодо питання прийняття спадщини, які вступили в силу з 1 січня 2004 року, зворотної сили не мають.

Колегія суддів вважає, що суд при вирішенні спору про право на спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_15 року року вірно застосував норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 (з наступними змінами та доповненнями), яка була чинна на час спірних відносин, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно із положеннями статей 524, 525 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 537 Кодексу, частина майна, що залишилась не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

У відповідності до ст. 529 Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом встановлено, що у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, вступивши в оперативне управління та володіння спадковим майном.

Встановлено, що 22 квітня 2004 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 подала в Рахівську держнотконтору заяву про відмову від належної їй долі спадщини по заповіту від 19 лютого 2003 року, що залишилася після смерті ОСОБА_7, яка посвідчена Пріц О.І., нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, зареєстрована в реєстрі за № 817.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позивачка за зустрічним позовом та її представник ставили саме вимогу про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною.

Частина 5 ст. 1274 ЦК України визначає вичерпний перелік коли відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом не дійсною з підстав встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відмова від спадщини за законом або за заповітом може бути оспорена в судовому порядку і визнана недійсною тільки при наявності умов, які у відповідності до закону являються підставою для визнання угоди недійсною.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини в силу положень ч.1 ст. 553 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), яка подана нею після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, встановленого для подачі такої заяви, суд вірно виходив з того, що позивачкою та її представником не надано жодного належного та допустимого доказу того, що ОСОБА_3 на момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Не надано доказів і того, що ОСОБА_3 підписала оспорювану заяву під впливом помилки, обману, насильства чи тяжкої хвороби, а нотаріус Пріц О.І. пояснила, що ОСОБА_3 ніхто не примушував підписувати заяву, їй було роз'яснено зміст та наслідки написання такої заяви.

Оскільки ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_6 не доведено жодну із підстав передбачених ст.ст. 225, 229-231 і 233 ЦК України, на підставі яких можна визнати недійсною заяву про відмову у прийнятті спадщини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною заяви ОСОБА_3 про відмову у прийнятті спадщини.

Крім того, колегія суддів вважає, що оспорена заява про відмову у прийнятті спадщини не має юридичної сили, оскільки законом оговорено, що відмова від спадщини можлива протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а таку подано до нотаріальної контори 22 квітня 2004 року, тобто після сплику встановленого законом строку.

Судом вірно встановлено, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_3 являлася особою пенсійного віку, тобто непрацездатною особою і незалежно від змісту заповіту, у відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) має право на обов'язкову частку у спадщині (не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкоємстві за законом).

У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (в ред.1963 р.) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_4 від 6 серпня 2004 року ОСОБА_3 являється спадкоємцем майна померлого ОСОБА_7, яке складається із земельної ділянки розміром 500 кв. м. та земельної ділянки розміром 7700 кв.м., належних спадкодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 3 липня 2001 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 від 23 липня 2001 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 2/6 частини на земельну ділянку площею 0.11 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 від 3 липня 2001 року, що становить 0.0366 га.

Крім того, ОСОБА_3 має право на 1/2 частини спадщини за законом на земельну ділянку загальною площею 0.90 га. згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 від 23 липня 2001 року, що становить 0.45 га.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене є обгрунтованим та відповідає зазначеним вище вимогам закону висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_3 не вправі була успадковувати майно (земельні ділянки) у розмірі, вказаному у виданому їй свідоцтві про право на спадщину за законом НОМЕР_4 від 6 серпня 2004 року і таке підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 816 від 22 квітня 2004 року та частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом №858 від 6 травня 2004 року в частині визнання ОСОБА_2 спадкоємцем земельної ділянки, розташованої на території Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, загальною площею 800 (вісімсот) кв.м., призначеної для ведення особистого підсобного господарства, виданих державним нотаріусом Пріц О.І. спадкоємцю ОСОБА_2, оскільки такі порушують цивільні права ОСОБА_3 на обов'язкову частку у спадщині.

Судом встановлено, що на підставі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 серпня 2004 року ОСОБА_3 видано Державний акт серія НОМЕР_3 від 8 липня 2011 року на право власності на земельну ділянку розміром 0.05 га, яка розташована в АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Встановлено, що згідно договору дарування від 26 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна А.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1334, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 вказану вище земельну ділянку площею 0,05 га, якому видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку та здійснено нотаріусом державну реєстрацію такого.

Враховуючи вищенаведені норми закону та правову позицію Верховного суду України Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13. від 13 листопада 2013 року, суд прийшов до вірного висновку, що Державний акт серії НОМЕР_3 від 8 липня 2011 року та договір дарування земельної ділянки, укладений 26 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, слід визнати недійсними.

У відповідності до ч.1 ст.21, ч.ч.1-2 ст. 393 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси інших осіб.

Тому є правомірним висновок суду про задоволення вимоги про скасування рішень Косівсько-Полянської сільської ради №135 від 2 вересня 2009 року та № 27 від 27 червня 2014 року, які органом місцевого самоврядування видані всупереч змісту спадкових правовідносин, які склалися між спадкоємцями ОСОБА_7 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 листопада 2009 року на право приватної власності ОСОБА_3 на 1/1 частку будину АДРЕСА_1 виданого на підставі незаконного рішення виконкому Косівсько-Полянської сільської ради від 2 вересня 2009 року є правомірним, оскільки судом скасована правова підстава видачі вказаного

Відповідно до положень ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав скасовується в разі винесення судом відповідного рішення.

В зв'язку з наведеним, відповідає вимогам закону задоволення вимоги ОСОБА_2 про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів щодо скасування відомостей, внесених на підставі незаконних правовстановлюючих документів.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд обгрунтовано дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги та частково зустрічні позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки оспорені правовстановлюючі документи видані з порушенням вимог закону, а рішення органу місцевого самоврядування суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права та інтереси сторін.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд повно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: