У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, про виселення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 10 листопада 2010 року його батько ОСОБА_10 подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1, але раніше у квітні 2009 року уклав з ОСОБА_5 договір оренди цього будинку, який діяв до 23 грудня 2013 року.

Вказуючи, що незважаючи на закінчення дії договору, ОСОБА_5 та члени його сім'ї відмовляються залишити будинок, чим порушують його права власника будинку, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив виселити відповідачів з їх неповнолітніми дітьми з вищевказаного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2014 року стягнуто з відповідачів на користь позивача по 121 грн. 80 коп. судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_11 було відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_9, просять скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Також суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки договір оренди будинку за вказаною адресою діяв до 23 грудня 2013 року, то наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко