АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/4293/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1998/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів: Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Кошельник В.М.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділення в натурі ? частини домоволодіння.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом і в підтвердження вимог зазначала, що домоволодіння № 2 кв.1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району є обєктом права спільної сумісної власності, так як воно було придбано сторонами у період зареєстрованого шлюбу, хоча право власності на нього зареєстровано за відповідачем та останньому 13.12.2004 року видано відповідне свідоцтво на право власності. Позивачка зазначає, що з 1998 року сторони почали проводити ремонт у зазначеному будинку, здійснили наступні будівельні роботи: побудували веранду, цегляну літню кухню з сараєм і банею, поставили огорожу, встановили ворота, провели газопровід та зробили капітальний ремонт будинку; в 2008 році побудували гараж, в 2010 році - утеплили будинок, в 2014 році замінили частину огорожі навколо будинку на металопрофіль. Позивачка зазначає, що всі вказані роботи були проведені за спільні кошти подружжя, а тому і просила суд визнати спірне домоволодіння об»єктом права спільної сумісної власності.

16 вересня 2014 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати домоволодіння № 2 кв.1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і виділити їй в натурі ? частини цього домоволодіння.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано домоволодіння № 2 кв. 1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири № 1 в житловому будинку № 2 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області з належними до неї господарськими будівлями. Іншу 1/2 частину квартири № 1 в житловому будинку № 2 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області з належними до неї господарськими будівлями на праві власності залишено за ОСОБА_1

Проведено розподіл квартири № 1 в житловому будинку № 2 вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області з належними до неї господарськими будівлями з незначним відступом від ідеальних часток.

Виділено ОСОБА_3О приміщення в будинковолодінні № 2 кв. 1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області: в житловому будинку «А-1»: частину коридору 1-1 площею 9,0 кв.м вартістю 42274 грн., житлову кімнату 1-2 площею 14,6 кв.м вартістю 68577 грн., житлову кімнату 1-3 площею 7,5 кв.м вартістю 35228 грн., кухню 1-6 площею 7,0 кв.м вартістю 32880 грн.;

надвірні будівлі: веранду «а» вартістю 25930 грн., гараж «В» вартістю 43601 грн., баню вартістю 88007 грн., дворову вбиральну вартістю 10358 грн., залишено в сумісному користуванні: ворота вартістю 2639 грн., хвіртку вартістю 1706 грн., огорожу штахетну вартістю 2637 грн., огорожу з азбестоцементних плоских листів 4372 грн., огорожу з металопрофилю вартістю 9002 грн., криницю вартістю 6853 грн., всього на суму 374 058 грн., що становить 51/ 100 вартості будинковолодіння.

Виділено ОСОБА_1 приміщення в будинковолодінні № 2 кв. 1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області:

в житловому будинку «А»: житлову кімнату 1- 4 площею 20,6 кв.м вартістю 96760 грн., житлову кімнату 1-5 площею 12,1 кв.м вартістю 56834 грн., частину коридору 1-1 площею 3,4 кв.м вартістю 15970 грн.; надвірні будівлі: літню кухню «Б» вартістю 73062 грн., сарай «Б» вартістю 64544 грн., погріб «Д» вартістю 19902 грн.; залишено в сумісному користуванні: ворота вартістю 2640 грн., хвіртку вартістю 1705 грн., огорожу штахетну вартістю 2638 грн., огорожу з азбестоцементних плоских листів 4372 грн., огорожу з металопрофилю вартістю 9003 грн., криницю вартістю 6852 грн., всього на суму 354282 грн., що становить 49/100 вартості будинковолодіння.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 9888 грн. грошової компенсації. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1І подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції не оцінив доказів, які наявні в матеріалах справи та не зясував усіх обставин справи і вважає, що його майнового паю було недостатньо для того, щоб «передати у власність в рахунок належному йому майнового паю» квартиру, як зазначає позивачка. ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі, що договір міни, який він уклав з директором СТОВ «Врожай» та головою спілки громадян співвласників майнових паїв «Врожай», згідно якого обміняв свій майновий пай та майновий пай своєї матері ОСОБА_6, без її згоди, на 3-кімнатну квартиру є незаконним, тому всі послідуючі документи є незаконними. Апелянт вказує, що судом не взято до уваги висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи та не надана йому правова оцінка та звертає увагу на ту обставину, що майновий пай є його особистою власністю і не підлягає розподілу.

ОСОБА_1, його представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити.

Позивачка апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового рішення.

Частиною 1 статті 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння № 2 кв.1 по вул. Білокриницькій в с. Білокриниччя Шепетівського району є об»єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а тому, враховуючи вимоги ст.70 СК України, визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірної квартири, виділивши її в натурі в житловому будинку та в надвірних будівлях; іншу ? частину квартири залишив у власності відповідача, виділивши її в натурі в житловому будинку та в надвірних будівлях і стягнув із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у зв»язку із збільшенням її частки від ідеальної частки.

Однак, з такими висновками колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Встановлено, що сторони з 25 травня 1996 року по серпень 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 11 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано і позивачу присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ( т.1 а.с. 23-24).

Згідно з ст. 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка є майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічні положення були закріплені ч. 1ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР.

Статтею 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ідентичні положення були закріплені в ст. 25 КпШС УРСР.

Згідно роз»яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Правова позиція, яка висловлена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-612цс15 від 01.07.2015 року, що згідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України закріплює, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Судилківської сільської ради Шепетівського району № 70 від 29 листопада 2004 року визнано право власності ОСОБА_1 на квартиру №1 в с. Білокриниччя по вул. Білокриницькій б/н в рахунок належного йому майнового паю. (т.1 а.с. 9). 13 грудня 2004 року Судилківською сільською радою видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на зазначене вище нерухоме майно. (т. 1 а.с.7). А тому, дана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що позивачкою в порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано належних доказів того, що за рахунок спільних коштів та трудових затрат подружжя або її особисто істотно збільшилась вартість спірного майна з часу набуття ОСОБА_1 його у власність, а саме з 13 грудня 2004 року, хоча колегією суддів на виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України учасникам процесу роз»яснювалося право на заявлення клопотання щодо призначення експертизи, однак позивачка відмовилася скористатися своїм правом.

Апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів вважає, що висновок експерта №6-100-14 судової будівельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року не може бути прийнятим до уваги, оскільки експертом визначалася сума, на яку збільшилася вартість спірного саме домоволодіння з врахуванням проведених поліпшень та побудованих надвірних будівель за період з травня 1998 року по травень 2014 року, хоча спірний об»єкт став власністю ОСОБА_1 13 грудня 2004 року. Також, колегія суддів вважає, що висновок №05-06/15 судової оціночно будівельної експертизи від 09 липня 2015 року слід не приймати до уваги, адже зазначена експертиза вирішувала питання щодо зміни ринкової вартості саме домоволодіння АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов задоволенню не підлягає в зв»язку із його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя та виділення в натурі ? частини домоволодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_7

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Справа: №22ц/792/1998/15

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 46