АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/592/15 Справа № 199/3198/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В. В. Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Болтунової Л.М., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на рішення Амур-Нижньодніповського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року та додаткове рішення від 21 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.88-89) до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Позивач вказував на те, що з 05 червня 2013 року перебував з відповідачем в трудових відносинах, з 01 липня того ж року займав посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління. Після зміни виконавчої влади АР Крим, фактично почались спроби захоплення відповідача, до офісу компанії зайшли озброєні люди на чолі з незаконно назначеним владою Криму головою правління та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого голови правління ПАТ Головіна С.М. 11 березня 2014 року останній, з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правовстановчими документами та печаткою ПАТ і продовжував керівництво підприємством з київського офісу.

17 березня 2014 року після проведення референдуму владою Криму було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогаз» та створення Кримського регіонального підприємства «Чорноморнафтогаз», керівником якого було призначено ОСОБА_4 19 березня того ж року останній запропонував йому подати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, в іншому випадку погрожував звільненням та неприємностями. 20 березня 2014 року за поданою заявою його було звільнено з роботи згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, видано трудову книжку з відповідним записом і начислено але не виплачено заробітну плату у розмірі 19 655,37 грн.

Посилаючись на те, що наказ про його звільнення був підписаний заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ відповідача ОСОБА_5, який не мав на те відповідних повноважень, позивач просив визнати незаконними дії вказаної особи щодо видачі наказу №17-к від 20 березня 2014 року та недійсним цей наказ; зобов'язати відповідача скасувати зазначений наказ, негайно поновити його на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз»; стягнути на свою користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, невиплачену заробітну плату у розмірі 19 655,37 грн. та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року позов задоволено частково. ОСОБА_2 поновлено на роботі, стягнуто на його користь з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 19 655,37 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу - 165 069,62 грн., та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням від 21 січня 2015 року суд визнав недійсним наказ №17-к від 20 березня 2014 року про звільнення позивача з роботи.

В апеляційних скаргах відповідач ставить питання про скасування основного та додаткового рішень як незаконних, ухвалених з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності зі ст.237-1 ч.3 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено, що з 05 червня 2013 року ОСОБА_2 перебував з відповідачем в трудових відносинах, з 01 липня того ж року займав посаду начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз».

Наказом №17-к від 20 березня 2014 року, підписаним заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_5, позивача було звільнено з роботи згідно з п.1 ст.36 КЗпП України.

Встановивши, що заяву про звільнення з роботи позивач змушений був подати внаслідок неправомірних дій з боку нового керівництва підприємства; наказ про його звільнення був підписаний особою, котра не мала на те відповідних повноважень; нарахована позивачу заробітна плата не була виплачена при звільненні; суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність предмету спору, оскільки товариство трудові вимоги з позивачем не припиняло, голова правління товариства не уповноважував пана ОСОБА_5 на виконання обов'язку щодо звільнення з роботи позивача, а також про перекладення судом на відповідача вини за протизаконні дії представників самопроголошеної влади, не можуть бути підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Уклавши з роботодавцем трудовий договір, позивач набув правового статусу працівника, зміст якого охоплює низку трудових та соціальних прав і гарантій, які є супутніми трудовим правовідносинам чи походять з них. До їх числа належать права на працю в умовах, що відповідають вимогам безпеки, на винагороду за працю без будь-якої дискримінації і не нижче встановленого законом мінімального розміру оплати праці, на захист від безробіття, на індивідуальні і колективні спори та інше.

Проте відповідач не забезпечив позивачеві умов трудового договору, наказ про звільнення позивача з роботи не скасував, хоч і визнав, що він є незаконним, запис в трудовій книжці про звільнення не анулював, нараховану заробітну плату не виплатив, тому суд прийняв правильне рішення про захист прав ОСОБА_2

Безпідставним є посилання апелянта на відсутність доказів спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки сам факт позбавлення права позивача на виконання трудових обов'язків та отримання винагороди за працю, а також на отримання нарахованої заробітної плати свідчить про наявність спричиненої позивачу моральної шкоди.

Посилання апеляційної скарги на неповідомлення відповідача про судове засідання, в якому було ухвалено додаткове рішення, спростовується наявністю такого повідомлення у справі (а.с.179).

Крім того слід зауважити, що представник відповідача Потатуєв В.П. має звичку знаходячись в суді не приймати участь у розгляді справи, як це було 25 лютого 2015 року при розгляді даної справи в суді апеляційної інстанції, коли зазначений представник відповідача з'явився до суду, передав через приймальню клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому змоги підготуватися до захисту «своїх» інтересів, не з'явився до зали судового засідання і не прийняв участь у розгляді справи та вказаного клопотання. Лише після закінчення судового засідання з'явився, щоб довідатись про результати розгляду справи.

З матеріалів справи видно, що так було і в суді першої інстанції при ухваленні додаткового рішення 21 січня 2015 року, коли представник відповідача знаходився в суді, знайомився з матеріалами справи, отримував копії ухваленого судом додаткового рішення та інших документів, про що свідчать його власноручні заяви від 21 січня 2015 року з відмітками про ознайомлення зі справою та отримання документів саме в цей день (а.с.184, 186, 187).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що додаткове рішення приймається до закінчення строку виконання рішення, а рішення від 30 жовтня 2014 року в частині негайного виконання було виконано відповідачем 20 листопада 2014 року з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку виконання рішення.

З заявою про ухвалення додаткового рішення до суду ніхто не звертався, а таке рішення ухвалювалось за ініціативи суду. Крім того, строк виконання основного рішення не закінчився, оскільки станом на 21 січня 2015 року воно ще не набрало законної сили.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційних скарг на правильність висновків суду не впливають і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалені судом рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для їх скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніповського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року та додаткове рішення від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Болтунова Л.М

Романюк М.М.