Справа № 296/3849/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого- судді Драча Ю.І.

при секретарі судового засідання Долецькій Ж.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У звязку з цим зазначений орган необхідно залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог. Під час судового розгляду було встановлено, що Орган опіки і піклування є неналежним відповідачем та за усним клопотанням позивача залучений як третя особа.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 травня 1995 року між ним та ОСОБА_2, 11.10.1977 р. н., було укладено шлюб, яка стала носити його прізвище ОСОБА_2. При спільному подружньому проживанні у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження І-ТП № 051837 від 19 вересня 1996 року), яка на момент подання позову до суду досягла повноліття та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження І-ТП № 233156 від 06 лютого 2015 року), батьками яких є сторони по справі.

Спільне подружнє проживання з відповідачкою у них не склалося, та 23 лютого 2011 року шлюб між ними було розірвано рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області, а тому після розлучення вони припинили спільне проживання та перестали проживати однією сім'єю.

Згідно рішення суду, діти залишені на проживання з відповідачкою ОСОБА_2.

За весь час перебування у шлюбі та після розлучення позивач добровільно надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дітей та приймав безпосередню участь у їх вихованні.

Після розлучення з відповідачкою, його побачення з дочками мали систематичний характер, тобто кожного тижня, за домовленістю з відповідачкою, він забирав своїх дітей. Доньки відвідували його помешкання в м. Житомирі та мали змогу відчувати батьківське піклування до себе.

У 2012 році відповідачка залишила спільних дітей на позивача, та виїхала на проживання до Росії. Протягом двох років діти проживають з ним в м. Житомирі за адресою: АДРЕСА_1., яку він винаймє згідно договору найму від 13.02.2011 року.

Вважає за доцільне вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини з ним, оскільки відповідачка залишила доньку, її вихованням та утриманням не займається. Він матеріально забезпечений, здійснює догляд за донькою, займається її вихованням та утриманням.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити та визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, при цьому зазначив, що не буде чинити перешкоди для спілкування дитини з матір'ю.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила позов позивача задовольнити, визначити місце проживання дитини з позивачем, оскільки дитина проживає з батьком, який займається вихованням, навчанням, забезпеченням її всім необхідним, мати дитини проживає в іншій країні та не приділяє дитині належної уваги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але направила нотаріально посвідчену заяву від 18.04.2015 року про те, що позов визнає повністю, щодо задоволення позовних вимог та винесення заочного рішення по справі не заперечує.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що не заперечує щодо задоволення позову, так як це буде відповідати інтересам дитини. Крім того підтримав думку позивача про те, що дане питання не потребує розгляду на комісії та винесення відповідного висновку, так як у зв`язку з визнанням позову ОСОБА_2 відсутній спір, а згідно ч.5 ст.19 СК України висновок надається лише у разі наявності спору між батьками дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 27.05.1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 23.02.2011 року було розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4, що народилась 16.05.2002 року.

У 2012 році відповідачка залишила малолітню дитину і позивача, та виїхала на проживання до Росії. Дитина з того часу залишилася проживати з позивачем та знаходиться на його утриманні.

З Інформації щодо виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1, виданою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів м.Житомира, вбачається, що дитина є ученицею 2-го класу, вихованням навчанням дитини займається батько. Мати участі у вихованні дитини не бере.

Судом враховано, що батько дитини має належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину. В помешканні для дитини створено належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дитини.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з батьком підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 161 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю. І. Драч