Справа № 2-783/11
Номер провадження 2/559/4/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ходак С.К.,

при секретарі Климюк Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ КБ ПриватБанк, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 про визнання договору недійсним, за позовом третьої особи ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_8 посилається на те, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 з 13 лютого 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 439231 від 13 лютого 1988 року. Їй стало відомо, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року.

За даним договором ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з кредитної угоди від 06 лютого 2008 року № 0802/18, надав в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області, який належить їм на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_6 приховував факт отримання кредиту в ЗАТ КБ «Приватбанк» та факт передання будинку в якому проживає вся сімя в іпотеку банку від членів сім»ї.

Згоди на укладення ОСОБА_6 договору іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року нікому не давала, та вважає даний договір таким, що виходить за межі дрібного побутового, та таким, що суперечить сімейним інтересам, оскільки, у звязку з його укладенням інші члени сім»ї можуть втратити житло через неналежне виконання ОСОБА_6 зобовязань за кредитною угодою від 06 лютого 2008 року № 0802/18.

Оскільки, не підписувала оскаржуваної згоди, то вона не відповідає вищенаведеним вимогам закону, зокрема ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України. Дані норми закону не були додержані в момент надання згоди.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 серпня 2013 року визнано за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Л. Українки, № 131 в с. Плоска, Дубенського району, Рівненської області та виділено їй в натурі перший поверх: 1-1 коридор площею 12,3 кв.м., 1-5 житлова площею 20,7 кв.м., другий поверх: 1-6 коридор площею 11,4 кв.м., 1-7 туалет площею 1,6 кв.м., 1-10 житлова площею 14,4 кв.м., балкон площею 1,6 кв.м. загальною площею 62 кв.м. та надвірні будівлі гараж «Б», ? навісу «Г», що складає 51/100 домоволодіння, решту 49/100 домоволодіння залишено у власності ОСОБА_6.

Договором іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року порушено її права в частині належного їй домоволодіння.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_7 посилається на те, що з народження, а саме з 19 січня 1997 року, проживав ІНФОРМАЦІЯ_1, а також за вказаною адресою проживали: його мати ОСОБА_5, батько ОСОБА_6 та брат ОСОБА_9.

29 грудня 2004 року ОСОБА_10, його дід, подарував батькові ОСОБА_6, за договором дарування від 29 грудня 2004 року, житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Л. Українки, 131, с. Плоска Дубенського району, Рівненської області.

06 лютого 2008 року ОСОБА_6 уклав із Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», договір іпотеки № 0802/18/І/1.

За даним договором ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з кредитної угоди від 06 лютого 2008 року № 0802/18, надав в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області.

Передачу в іпотеку житлового будинку по вул. Л. Українки, 131, с. Плоска Дубенського району, Рівненської області ОСОБА_6 ні з ким не узгоджував.

На час укладення оспорюваного правочину право користування житловим будинком № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області мали він, ОСОБА_7, мати ОСОБА_5, батько ОСОБА_6 та брат ОСОБА_9.

Дане право у нього виникло з моменту переходу права власності на житловий будинок № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області до батька ОСОБА_6, тобто, з моменту укладення договору дарування 29 грудня 2004 року.

На час укладення спірного договору іпотеки, станом на 06 лютого 2008 року йому виповнилося 11 років. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", для передачі в іпотеку житлового будинку ОСОБА_6 зобовязаний був отримати дозвіл органу опіки та піклування. Вказаного дозволу при укладенні оспорюваного договору іпотеки не отримував. В момент укладення оспорюваного договору іпотеки не було додержано вимог ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, що є підставою для його недійсності.

Факт його фактичного проживання в житловому будинку № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області з 19 січня 1997 року по даний час підтверджується довідкою Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 1093 від 20.11.2013 та вбачається з рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.08.2013.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_11 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

ОСОБА_7 подав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ПАТ КБ ПриватБанк позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що оскаржуваний договір іпотеки укладений з дотриманням чинного законодавства на момент укладення, оскільки спірний будинок належав ОСОБА_6 на праві особистої власності, згідно договору дарування. На момент укладення договору іпотеки у спірному будинку був зареєстрований лише ОСОБА_6. Тому, з цих підстав вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Аналогічні письмові пояснення надав приватний нотаріус Дубенського районного нотаріального округу ОСОБА_12

За позовними вимогами ОСОБА_8 в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 з 13 лютого 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 439231 від 13 лютого 1988 року (а.с.32).

29 грудня 2004 року ОСОБА_10, подарував ОСОБА_6, за договором дарування від 29 грудня 2004 року, житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Л. Українки, 131, с. Плоска Дубенського р-ну, Рівненської обл. (т. 2, а.с.29).

Між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року. За даним договором ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з кредитної угоди від 06 лютого 2008 року № 0802/18, надав в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області (т.1, а.с.28-30).

Відповідно до письмової згоди, ОСОБА_5 дає згоду на укладення позичальником кредитної угоди № 0802/04 від 06 лютого 2008 року, одержання позичальником кредитних коштів і їх використання відповідно до умов зазначеної угоди, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником, у тому числі майна, вказаного в договорі іпотеки №0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року, з метою забезпечення зобовязань по даній угоді, та зобовязання ОСОБА_8 передати ПриватБанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цією угодою, у випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за Кредитною Угодою (т.1, а.с.201).

Згідно висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 04 березня 2015 року за №1-211, підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Підпис» Згоди на укладення договору іпотеки №0802/18/1/1 від 06 лютого 2008 року виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою (т.1, а.с.209-214).

За змістом ст. 202 ЦК України вбачається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Згода ОСОБА_8, надана представником ПАТ КБ «Приватбанк», є одностороннім правочином.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено положення про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оскільки, ОСОБА_8 не підписувала оскаржуваної згоди, що встановлено повторною судово-почеркознавчою експертизою від 04 березня 2015 року за №1-211, то вона не відповідає вищенаведеним вимогам закону, зокрема ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 серпня 2013 року визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Л. Українки, № 131 в с. Плоска, Дубенського району, Рівненської області та виділено їй в натурі перший поверх: 1-1 коридор площею 12,3 кв.м., 1-5 житлова площею 20,7 кв.м., другий поверх: 1-6 коридор площею 11,4 кв.м., 1-7 туалет площею 1,6 кв.м., 1-10 житлова площею 14,4 кв.м., балкон площею 1,6 кв.м. загальною площею 62 кв.м. та надвірні будівлі гараж «Б», ? навісу «Г», що складає 51/100 домоволодіння, решту 49/100 домоволодіння залишено у власності ОСОБА_6 (т.1, а.с.228-229).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що у позивачки виникло право спільної сумісної власності на вищевказане домоволодіння, до моменту укладення оскаржуваного договору іпотеки, оскільки проведено інженерне забезпечення будинку, частково змінені конструктивні елементи, здійснено двоповерхову прибудову в період з 1996 року по 2006 рік, згідно ж вказаного рішення різниця вартості об»єкта експертизи станом на 29.12.2004 та станом на 30.04.2013 становить 58779 гривень, що свідчить про істотне збільшення вартості будинку. Таким чином, основні роботи проводились в період 2004 по 2006 роки під час перебування позивачки ОСОБА_8 з відповідачем ОСОБА_6 в зареєстрованому шлюбі та до укладення оскаржуваного договору іпотеки.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджається майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до статтей 369, 578 ЦК України: співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників; майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Крім того, за правилами ст. 6 Закону України «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. На іпотекодавця покладається обов'язок попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки та відповідно встановлені негативні наслідки у разі порушення такого обов'язку. В той же час, такі негативні наслідки не можуть бути встановлені щодо прав та інтересів на предмет іпотеки інших осіб.

Отже, за встановлених судом обставин, предмет іпотеки, за оспорюваним позивачем договором іпотеки, на момент укладення, був її з іпотекодавцем спільною сумісною власністю, переданий в іпотеку без її на те згоди, суд приходить до висновку, що при укладенні 06.02.2008 року договору іпотеки №0802/18/1/1 ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було допущено порушення вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Наразі, зазначені позивачем обставини, як підстави для позову в частині визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії І-ГЮ №027648 виданого 14 лютого 1997 року ОСОБА_7 народився 19 січня 1997 року, в графі батьки зазначено: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (т.1, а.с.226). 29 грудня 2004 року ОСОБА_10, подарував ОСОБА_6, за договором дарування від 29 грудня 2004 року, житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Л. Українки, 131, с. Плоска Дубенського району, Рівненської області. 06 лютого 2008 року ОСОБА_6 уклав із Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», договір іпотеки № 0802/18/І/1. За даним договором ОСОБА_6, в забезпечення виконання зобовязань позичальника, що випливають з кредитної угоди від 06 лютого 2008 року № 0802/18, надав в іпотеку ЗАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок № 131 по вул. Л. Українки в с. Плоска Дубенського району Рівненської області.

У відповідності до ст. 176 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частиною 4 ст. 12 Закону "Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей" також установлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до довідки Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 1093 від 20.11.2013 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з дня народження по даний час. З 17.04.2006 по 09.09.2009 проживав за даною адресою без реєстрації (т.1, а.с.227). Дані обставини також підтвердили допитані у якості свідків: ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15

На час укладення спірного договору іпотеки, станом на 06 лютого 2008 року ОСОБА_7 виповнилося 11 років. Відтак, згідно вищенаведених норм закону, для передачі в іпотеку житлового будинку ОСОБА_6 зобовязаний був отримати дозвіл органу опіки та піклування, доказів про отримання такого дозволу суду не представлено.

Отже, в момент укладення оспорюваного договору іпотеки не було додержано вимог ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України, що є підставою для його недійсності та задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки обставини викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Посилання представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», що довідка Плосківської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 1093 від 20.11.2013 року не може бути прийнята судом, оскільки видана зацікавленою особою у якого таке ж прізвище як і у позивачів, суд розцінює критично, оскільки відповідачем не представлено суду доказів, які б достовірно вказували на недостовірність викладеної інформації у вищевказаній довідці та на зацікавленість особи що її видавала, внаслідок родинного зв»язку чи будь-якої іншої.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 61, 65, 176 СК України, ст.ст. 203, 215, 369, 405, 578, ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ КБ ПриватБанк, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_7 про визнання договору недійсним - задоволити.

Визнати недійсними згоду ОСОБА_5 на укладення позичальником кредитної угоди № 0802/04 від 06 лютого 2008 року, одержання позичальником кредитних коштів і їх використання відповідно до умов зазначеної угоди, а також надання ним у заставу/іпотеку ПриватБанку будь-якого майна, що належить їй на праві спільної власності з позичальником, у тому числі майна, вказаного в договорі іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року, з метою забезпечення зобовязань по даній угоді, та зобовязання ОСОБА_5 передати ПриватБанку в заставу/іпотеку інше майно, достатнє для погашення заборгованості за цією угодою, у випадку втрати або ушкодження майна, наданого в забезпечення за Кредитною Угодою.

Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним - задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в житловому будинку №131 по вул.Л.Українки в с.Плоска, Дубенського району, Рівненської області в період з 19 січня 1997 року по 14 квітня 2015 року.

Визнати за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування житловим будинком №131 по вул.Л.Українки в с.Плоска, Дубенського району, Рівненської області з 29 грудня 2004 року.

Визнати недійсним договір іпотеки № 0802/18/І/1 від 06 лютого 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , та ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: