У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 вересня 2011 року його було затримано у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 368 КК України та порушено кримінальну справу. 23 вересня 2011 року щодо нього обрано запобіжний захід − тримання під вартою, який 04 жовтня 2011 року був змінений на підписку про невиїзд. Також 04 жовтня 2011 року його було відсторонено від посади військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України по 14 жовтня 2011 року у зв'язку із звільненням із посади.

12 жовтня 2011 року йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

06 листопада 2014 року постановою суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України було закрито, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

У зв'язку з цим протягом майже трьох років він вимушений був захищатися від незаконних звинувачень під час досудового слідства та в суді, що призвело до погіршення стану здоров я, втрати авторитету та ділової репутації , що спричинило моральну шкоду. Крім того, ним були понесені витрати майнового характеру, пов'язані з оплатою правової допомоги, судові витрати, втрата заробітку у зв'язку з відстороненням від посади та незаконним звільненням з останньої.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6, матеріальну шкоду: 2 843 грн 85 коп. - розмір заробітної плати за час відсторонення від посади; 5 681 грн 86 коп. - судові витрати понесені у зв'язку із проведенням експертизи; 226 000 грн - витрати пов'язані із оплатою правової допомоги; та моральну шкоду у розмірі 550 000 грн, а всього стягнуто 784 525 грн 71 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебував під слідством з 21 вересня 2011 року по 06 листопад 2014 року, а підставою для закриття кримінального провадження стало не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тому він має право на відшкодування шкоди.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 в процесі досудового розслідування допустив самообмову, чим сприяв затриманню, подальшому пред'явленню обвинувачення, застосуванню запобіжних заходів, направленню кримінальної справи з обвинувальним висновком до суду, що у відповідності до ч.4 ст. 1176 ЦК України виключає право на відшкодування шкоди як майнової так і моральної.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судами встановлено, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_6 було затримано у зв'язку з підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України <nau://ukr/2341-14|st368> та порушено кримінальну справу (а. с. 12−15, т. 1).

23 вересня 2011 року позивачу обраний запобіжний захід тримання під вартою, який 04 жовтня 2011 року апеляційною інстанцією був змінений на підписку про невиїзд (а. с. 19, 20−22, т. 1).

04 жовтня 2011 року ОСОБА_6 відсторонено від посади військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України по 14 жовтня 2011 року у зв'язку із звільненням із посади (а. с. 33, 107−108, т. 1).

12 жовтня 2011 року позивачу пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України <nau://ukr/2341-14|st368> (а. с. 28−32, т. 1).

06 листопада 2014 року постановою суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 368 КК України <nau://ukr/2341-14|st368> було закрито, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення (а. с. 61−66, т. 1).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 1176 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1176> фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, дані з метою переконати органи попереднього слідства і суд в тому, що саме ним здійснено злочин, який він у дійсності не вчиняв.

Отже, суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у статті фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом.

Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з'ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що ОСОБА_6 на досудовому слідстві здійснено самообмову, під час допитів як підозрюваного свою вину у його вчиненні визнав, в усіх слідчих діях, які проводилися за його участю, підтверджував факт отримання коштів.

Проте, судом апеляційної інстанції не взято до уваги та не надано правової оцінки наявної в матеріалах справи окремої постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2014 року та обставинам, встановленим судом у вказаній постанові (а. с. 25, т. 1).

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак