АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/2817/14-ц
Провадження № 22-ц/792/516/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/516/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась в суд з означеним позовом посилаючись на те, що з 28 березня 2009 року по 15 травня 2012 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 7 червня 2009 року народилась донька Оксана, яка після розірвання шлюбу проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Зазначала, що має змогу тимчасово виїжджати разом з донькою за межі України на оздоровлення, оскільки дитина часто хворіє застудними захворюваннями та за рекомендаціями лікарів їй необхідне періодичне перебування на морі, однак відповідач ухиляється від явки до нотаріуса та не надає згоди на виїзд доньки за кордон у її супроводі. Тому просила надати їхній дочці дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення без згоди батька у супроводі матері.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 13 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням, вважає висновки суду помилковими, просить його скасувати та задовольнити позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Сагайдак І.М. Категорія № 48

Доповідач - Юзюк О.М.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 15 травня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а. с. 26).

Сторони у справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 24 червня 2009 року (а. с. 27).

Згідно із ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Конвенцією ООН „Про права дитини" передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції).

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3875-ХІІ та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 врегульовані питання виїзду дітей за кордон.

Як передбачає п. 3 названих Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Згідно із п. 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За змістом вимог ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Встановлено, що районний суд правильно, виходячи із вимог змісту позовної заяви та наданих доказів по справі, прийшов до висновку про те, що оскільки позивачкою не зазначено в яку країну, в який період часу та з якою метою вона має намір прямувати разом з дитиною, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Надання ж дозволу для виїзду дитини за кордон на майбутнє без згоди батька, грубо порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати місцезнаходження дочки, умови проживання та інші обставини стосовно неї, що, згідно закону, є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк