У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.О., Євграфової Є.П.,

Іваненко Ю.Г., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору на відкриття карткового рахунку недійсним (нікчемним) та зобов'язання повернути кошти, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 22 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого останньому надано кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 грн та на день укладання цього договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку на суму 3 000 грн. Посилаючись на те, що відповідач не неналежно виконує зобов'язання за договором, просило задовольнити позов.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов. Зазначав, що договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки укладений під впливом омани з боку відповідача щодо умов надання кредиту, фактичної вартості суми кредиту, графіка його погашення. Він уклав кредитний договір на невигідних умовах, тому просив задовольнити вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року, первісний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 22 квітня 2008 року № 004-14962-220408 у розмірі 4 829 грн 22 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції вважав зустрічні позовні вимоги безпідставними. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_3 не доведено введення його в оману при укладенні договору та дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України.

Проте повністю погодитись із висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 22 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 004-14962-220408 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого позичальнику надано кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000 грн та на день укладання цього договору встановлено ліміт кредитної лінії на рахунку на суму 3 000 грн.

Відповідно до п. 2.3 договору та п. 1.1.1 Тарифного пакету Visa Класичний Промо (далі - Тарифи) держатель сплачує Банку проценти за користування кредитною лінію та, або овердрафтом за ставками, які зазначені в тарифах щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за період із дати останнього нарахування за кожен день користування - 29,90 % річних.

Внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 7 серпня 2012 року складає 4 829 грн 22 коп., із яких: тіло кредиту - 1 462 грн 25 коп., заборгованість за процентами - 1 216 грн 75 коп., заборгованість за комісією - 1 925 грн 22 коп., пеня - 225 грн.

Заперечуючи проти задоволення первісного позову, ОСОБА_3 зазначав, що банк не вказав підстав і порядку нарахування комісії та інших платежів (а. с. 144-147, 204-209).

Відповідно до п. 3.3 укладеного між сторонами договору держатель зобов'язаний здійснювати оплату вартості послуг, які надаються банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку, в розмірі, строки та порядку, визначеними Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам, затвердженими Рішенням Ради Директорів товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» (далі - Правила) та Тарифами.

Згідно із п. 3.7 договору у разі порушення держателем строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом, держатель сплачує банку пеню в розмірі, в строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами.

Пунктом 3.1 Тарифів встановлено, що штраф за прострочену заборгованість обов'язкового мінімального платежу у розмірі 0,01 % , але не менше та/або не більше 50 грн за кожен факт прострочення, нараховується щомісячно на суму непогашеної частки обов'язкового мінімального платежу з дати прострочення.

Відповідно до п. 3.13 договору якщо протягом п'ятнадцяти календарних днів із моменту формування банком виписки держатель не надав банку зауважень/претензій щодо інформації, що міститься у виписці, у письмовому вигляді, правильність такої інформації вважається підтвердженою держателем.

Згідно із п. 5.1 договору з підписанням цього договору держатель засвідчує, що він ознайомлений із Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

В запереченнях на позов та в апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказував на те, що правових підстав для нарахування комісії та пені не було.

Доводи останнього в цій частині не спростовані.

Суди не врахували, що в договорі зазначено про сплату пені у випадку порушення зобов'язання, в розмірі, строки та порядку, які визначені Правилами та Тарифами (п. 3.7), проте, в Тарифах визначено порядок та підстави нарахування штрафу, положень щодо розміру, строків, порядку нарахування пені вони не містять, як і комісії.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернули, не спростували заперечення відповідача, не з'ясували правові підстави і порядок нарахування комісії та пені.

При цьому суди мали виходити з того, що пеня і штраф є різновидами неустойки, мають різний порядок і строк нарахування, які встановлені ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.

Допущені судами при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення у частині задоволення первісного позову про стягнення комісії та пені, тому ухвалені ними рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо вирішення зустрічних позовних вимог, то в цій частині оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3, що банком у порушення п. п. 3.9, 3.11 договору не нараховані проценти на позитивний залишок коштів, що знаходяться на рахунку, є необґрунтованими та не підтверджені доказами, які б свідчили про знаходження таких коштів на його рахунку.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, виходячи з обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, оскільки їх існування позивачем не доведено.

При цьому колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України про те, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Неправильне визначення розміру судового збору і його неправильна сплата банком при поданні позову не може тягти за собою скасування ухвалених судових рішень з урахуванням положень ч. 2 ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року в частині задоволення первісного позову про стягнення комісії, пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова Ю.Г. Іваненко М.І. Наумчук