РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участью секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк»,-

встановив:

Позивач ПАТ«Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 0612/0508/45-012, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 000,00 дол. США з розрахунку 13,20% річних на строк з 08.05.2008 року по 08.05.2028 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до кого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ к ОСОБА_3» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_2 за Договором іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: Квартира під номером 1, який знаходиться у с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, по вулиці Тр. Будівельників, будинок 6, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4. 08.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 664.

Посилаючись на порушення зобов'язань за Кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, відповідно до якого просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 670 602,35 грн., з яких: тіло кредиту-601 265,69 грн.; і - відсотки - 69 336,67 грн.; за кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_2, а саме: Квартира під номером 1, який знаходиться у с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, по вулиці Тр. Будівельників, будинок 6, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 08.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 664., шляхом визнання права власності на них за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (). Визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () право власності на: Квартиру під номером 1, який знаходиться у с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, по і вулиці Тр. Будівельників, будинок 6, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м. Всі судові витрати по справі покласти на Відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення таких, посилаючись на те, що вона не отримувала лист-вимоги від 27.08.2015 р. на який посилається позивач та надання 30-денного терміну на його виконання. Окрім цього, відповідач в запереченнях зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи докази про направлення відповідачу лист-вимоги та отримання останньою такої вимоги, зважаючи на наведене відповідач просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

08.05.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (від 15.10.2007р. змінив своє найменування на АТ «Сведбанк») та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 0612/0508/45-012, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 31 000,00 дол. США з розрахунку 13,20% річних на строк з 08.05.2008 року по 08.05.2028 року.

В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до кого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ к ОСОБА_3» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків Нового Кредитора.

В силу вказаних норм 25.05.2012 року АТ «Сведбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 9612/0508/45-012, Публічному акціонерному товариству «ДЕЛЬТА БАНК», що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2012 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором № 0612/0508/45-012 від 08.05.2008 року, іпотекодавець ОСОБА_2 за Договором іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно: Квартира під номером 1, який знаходиться у с. Минай, Ужгородського району, Закарпатської області, по вулиці Тр. Будівельників, будинок 6, загальною площею 32,0 кв. м., житловою площею 14,3 кв. м., яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_4. 08.05.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 664.

У зв»язку з порушенням відповідачем умов договору щодо погашення кредиту та процентів за його користування утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року згідно поданого розрахунку позивачем становить 670 602,35 грн., з яких: тіло кредиту-601 265,69 грн.; і - відсотки - 69 336,67 грн.. З матеріалів справи вбачається що відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання не виконує.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач виходив з того, що до нього у звязку з укладенням між ним та ПАТ «Сведбанк» договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, перейшло право звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним між відповідачем та ПАТ «Сведбанк».

Разом з тим, згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У відповідності до положень ст. 25 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відступлення прав за іпотечним договором підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином для виникнення у позивача права звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08.05.2008 року, відступлення йому ПАТ «Сведбанк» прав іпотекодержателя підлягало відповідній державній реєстрації. В той же час позивачем не було надано до суду жодного доказу про проведення такої реєстрації.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Оскільки в ході розгляду справи не було доведено факту державної реєстрації відступлення від ПАТ «Сведбанк» до позивача прав за іпотечним договором, посилання останнього на наявність у нього прав іпотекодержателя не знайшли свого підтвердження, відтак не можуть бути прийняті судом, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд не бере до уваги копію наявного в матеріалах справи повідомлення «про дострокове повернення кредиту» адресоване відповідачу та підписане представником позивача ОСОБА_5, оскільки відсутні належні докази його відправлення та отримання відповідачем.

п. 9. 1 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за цим Договором та договору іпотеки, зазначеного в н. 2.1. цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником платежів, встановлених п. 3.1, 3.3. цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов'язаний виконати зазначенні зобовязання в порядку, передбаченому п.9.2., 9.3 цього Договору.

п. 9. 2 Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п.5.5. цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

п. 9.3 у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2. цього Договору письмової вимоги Банку дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п. 9.2 Договору. Банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріусу, відповідно до вимог законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення зобовязані, за цим Договором та/або предявити позов у відношенні Позичальника та задовольнити вимоги, що випливають з цього Договору, з будь-якого майна Позичальника.

Згідно вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцятидений строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 35 даного Закону положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст. 35 вказаного Закону вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідач заперечує про отримання вимоги від позивача про дострокове повернення суми кредиту, а також відповідного повідомлення від ПАТ «Сведбанк». Жодного доказу на підтвердження такого повідомлення до матеріалів справи не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже суд вважає, що позивач у даній справі не повідомив ОСОБА_2 про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим Договором в передбаченому порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», та не попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а доказів що без попереднього повідомлення іпотекодавця, така затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки, тобто в порядку ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не наведено.

Крім того, Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки тільки у випадку, якщо між сторонами є окремий договір про задоволення вимог кредитора у такий спосіб або в іпотечному договорі міститься застереження про передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, позивачем не доданий належним чином завірений договір іпотеки № 0612/0508/45-012-Z-1 від 08.05.2008 року, позивачем додано лише нечитабельні копії витягу з такого, зі змісту яких встановити наявність застереження про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання взагалі не можливо.

Окрім того, згідно із ч. 3 ст. 37 Закону "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, визначення суб'єктом оціночної діяльності вартості предмета іпотеки є обов'язковою умовою набуття права власності на нього іпотекодержателем, а відтак і обставиною, яка підлягає встановленю судом для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотеко держателем права власності на нього.

Змагальність сторін та диспозитивність визначені ЦПК України, як основні принципи цивільного судочинства.

Так, ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (таке ж положення закріплено у ч. 1 ст. 60 цього Кодексу).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, виходячи зі змісту цих процесуальних норм та встановленого ст. 5 ЦПК України принципу рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом, а також положень ч. 3 ст. ч. 3 ст. 37 Закону "Про іпотеку" у спорах про звернення стягнення на предмет іпотеки саме позивачу належить право на визначення вартості предмета іпотеки на підставі його оцінки суб'єктом оціночної діяльності і відповідний йому обов'язок доведення цієї обставини належними і допустимими доказами. Разом з тим, позивачем не доведені вказані обставини.

Статтею 8 ЦПК України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 88, 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6