Справа № 755/5458/15-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2015 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

У відповідності до положень частини першої та другої статі 110 Цивільного процесуального кодексу України, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових відносин, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як роз'яснено у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", якщо інше не встановлено ЦПК, позови пред'являються: до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи - за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи - за положеннями статті 93 ЦК.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначила адресу свого місця проживання - АДРЕСА_2, при цьому доказів, які мали підтвердити фактичне місце проживання позивача за адресою, вказаною у позовній заяві, до матеріалів позовної заяви не долучено.

Однак, згідно даних паспорта громадянина України, який в ксерокопії долучено до матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до юрисдикції Кременчуцького районного суду Полтавської області.

В той же час, позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою - АДРЕСА_2, що територіально відноситься до юрисдикції Дніпровського районного суду місті Києва.

На виконання вимог ч.3 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві, відповідно до наданої інформації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, 16 серпня 2011 року знятий з реєстрації та вибув в смт. Драбів Черкаської області.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, оскільки як позивач, так і відповідач не зареєстровані та не мають постійного місця перебування в межах Дніпровського району міста Києва.

Підстави для розгляду справи за місцезнаходженням позивача, з урахуванням положень ч. 1 та ч.2 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні, оскільки позивачем не надано докази, які мали підтвердити місце проживання (місце реєстрації) за адресою, вказаною у позовній заяві, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу для подальшого звернення до належного суду.

Відповідно до положень п.2 ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" , сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене, суддя, повертаючи позовну заяву позивачу, вирішує питання про повернення позивачу судового збору, який сплачено при зверненні з даним позовом до суду, що документально підтверджується оригіналом платіжного документу.

Враховуючи наведене та керуючись п.2 ч.1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", п.4 ч.3 ст.121, ст.ст. 209-210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини повернути позивачу, для подання позову до належного суду.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., який сплачено на підставі квитанції №0.0.358976212.1 від 11 березня 2015 року на рахунок №0005 МФО №820019, відкритий в ГУ ДКСУ у м. Києві, отримувач УДКС України в Дніпровському районі м. Києва.

Роз'яснити позивачу його право подати позовну заяву до Кременчуцького районного суду Полтавської області, як це передбачено ч.2 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України, та/або Драбівського районного суду Черкаської області, тобто за місцем реєстрації (проживання) відповідача, як це передбачено ч.1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я