Справа №484/2775/15-ц 22.12.2015 221215 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/2907/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 57 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року

за позовом

ОСОБА_4 до приватного підприємства «Медичний центр «Агапіт»( далі ПП» Медичний центр «Агапіт») про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПП «Медичний центр «Агапіт» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що в звязку з погіршенням стану його здоровя 25 березня 2015 року він звернувся до відповідача з метою проведення медичного огляду, необхідних діагностичних обстежень та проведення відповідних аналізів.

Але, в реєстратурі підприємства директор з мотивів особистої неприязні до його та членів його родини відмовив в наданні медичних послуг та заборонив іншим працівникам у наданні такої.

Діями відповідача по відмові у наданні медичних послуг йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. і яка полягає в душевних стражданнях, які він пережив у звязку з протиправною поведінкою щодо нього, виникли постійні переживання за інших членів його родини, яким відповідач може безпідставно відмовити в наданні медичних послуг.

Посилаючись на те, що дії працівників відповідача щодо ненадання йому медичних послуг грубо порушують його права та вимоги чинного законодавства, та уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації, спричиненої йому моральної шкоди 1 гривню та зобовязати відповідача публічно вибачитися перед ним за протиправну відмову його працівників у наданні медичних послуг, шляхом розміщення такого вибачення в місцевому друкованому засобі масової інформації ПрАТ «ТКМ «Всесвіт».

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування обставин справи, надання неправильної оцінки наявним доказам, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що в звязку з відмовою відповідачем у наданні йому медичної послуги, як споживачеві даних послуг, було заподіяно моральну шкоду, яку він просив відшкодувати на свою користь.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, як відмови у ненаданні йому медичних послуг, так і доказів, які б підтверджували наявність шкоди його здоровю, причинний зв'язок між такою шкодою та винними діями відповідача.

Між тим, з таким висновком суду погодитися у повній мірі не можна.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що приватне підприємство «Медичний центр «Агапіт», відповідно до затвердженого статуту, є юридичною особою, засноване на приватній власності та створено з метою здійснення виробничої, комерційної і посередницької діяльності, а також з метою задоволення громадських потреб у його продукції, роботах, послугах та реалізації на основі здобутого прибутку соціальних та економічних інтересів засновника та трудового колективу. Основними напрямками діяльності є - діяльність з охорони здоровя людини, діяльність лікувальних закладів широкого профілю та спеціалізованих; медична практика; інша діяльність з охорони здоровя.

Господарську діяльність з медичної практики відповідач здійснює на підставі ліцензії у відповідності до положень наказу МОЗ України "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з медичної практики" № 49 від 02 лютого 2011 року ( п.2.6).

За положеннями ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 242 ч. 1, ст. 272 ч. 1, ст. 283 ч. 1, ст. 284 ч.ч. 1, 2 ЦК України, фізична особа має право на охорону її здоров'я та на надання їй медичної допомоги, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій.

Відповідно до ст. 33 Основ законодавства України про охорону здоров'я медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоровя, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах.

Згідно зі ст. 38 Основ законодавства України про охорону здоров'я кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров'я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування.

Послуга - це діяльність виконавця з надання( передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб( п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За приписами ч. 1 ст. 4 цього Закону, як пацієнт - споживач медичних послуг - має право, зокрема на належну якість продукції та обслуговування (п.2), безпеку продукції (п.3), відшкодування шкоди (збитків), завданих продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством (п.5).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону в разі виявлення недоліків у наданій послузі споживач має право на свій вибір вимагати, зокрема відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків наданої послуги своїми силами чи із залученням третьої особи (п.4).

Відповідно до довідки наданої медичним центром ОСОБА_4 неодноразово звертався до них щодо здачі крові через медичну лабораторію «Діла», з якою відповідач перебуває у договірних відносинах.

Як вбачається із відеозапису здійсненного позивачем на мобільний телефон та оглянутого у суді апеляційної інстанції, 25 березня 2015 року він звернувся до медичного центра для проведення певного аналізу. Проте, в реєстратурі підприємства, директор відмовив в наданні медичних послуг.

Причиною для відмови у наданні таких послуг є висловлювання позивача щодо непрофесійних дій одного із лікарів центру. Вказане підтверджується копією претензії, яка була направлена на адресу відповідача ( а.с.3,4).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків. письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів щодо відмови ОСОБА_4 у наданні відповідачем медичних послуг.

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на акт №000009 перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 06 серпня 2015 року, який ніби - то спростовує твердження позивача про порушення його прав як споживача є безпідставним, оскільки не стосується предмету даного спору.

Відповідно до правил діючого цивільного законодавства, моральна шкода підлягає відшкодуванню у випадках, передбачених законом або договором.

Стаття 23 ЦК України, на яку посилається позивач як на одну із правових підстав для позовних вимог в цій частині, по своїй суті має загальний характер і вказує, в чому саме може полягати моральна шкода, порядок її відшкодування, визначення розміру відшкодування моральної шкоди та інше, тобто, дана правова норма сама по собі не може бути правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки вона не стосується конкретних правовідносин, а визначає загальні поняття щодо відшкодування даного виду шкоди у тих випадках, коли її відшкодування передбачено законом або договором.

Стаття 1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах.

Відповідно до розяснень, викладених у п.2 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення особистих потреб мають право відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції( дефекту продукції) , відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Відповідно до ст. 711 ЦК шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Тому врахуванням викладеного та обставин даної справи, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Позивач звертаючись до суду з позовом на захист порушених прав споживача просив зобовязати відповідача публічно вибачитися перед ним за протиправну відмову його працівників у наданні медичних послуг, шляхом розміщення такого вибачення в місцевому друкованому засобі масової інформації ПрАТ «ТКМ «Всесвіт».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вважав такі вимоги безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

Проте такий висновок суду є невірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України, відповідно до якої кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші..

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на обставини, якими позивач обґрунтував позов, не врахував, що спір стосувався захисту його порушених прав як споживача на надання послуги. Положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такого способу захисту права як публічне вибачення.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції прийняв рішення хоча і про відмову у задоволенні позовних вимог, але з підстав необґрунтованості, недоведеності позовних вимог по суті заявлених вимог, а тому рішення суду слід скасувати, як постановлене з порушенням вимог діючого законодавства та відмовити у задоволенні позовних вимог з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного підприємства «Медичний центр «Агапіт» про відшкодування моральної шкоди та покладення обовязку публічно вибачитися відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді