У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : Куцина М. М.,

суддів - Павліченка С. В., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК - 123" про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи його тим, що з 2013 року він працював в ТзОВ «ПМК-123», де йому нараховували та частково виплачували заробітну плату за виконану роботу. З липня 2013 року заробітна плата йому не виплачувалася та не виплачена до моменту звернення до суду. Управлінням пенсійного фонду в Свалявському районі йому було видано виписку про нараховану заробітну плату в розмірі 1250,00 грн. на місяць.

На підставі наведеного, просив у суді першої інстанції стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПМК - 123" на його користь невиплачену заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 12250,00 грн..

10.06.2014 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив також зобов'язати відповідача видати позивачу належним чином заповнену трудову книжку, оскільки така знаходиться у відповідача.

Рішенням Свалявського районного суду від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-123» - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-123» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у сумі 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 15 коп..

Заборгованість по заробітній платі визначена з врахуванням утримання податків та обов'язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення виплати заробітної плати за один місяць в сумі 1110,27 грн..

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ПМК-123» видати ОСОБА_3 трудову книжку.

В решті позову - відмовлено та вирішено питання по судових витратах.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є не обґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, а тому просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми в розмірі 2760, 15 грн. - змінити та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення 12250, 00 грн. заробітної плати за відпрацьований час та заробітної плати у виді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не наведено мотивів з яких суд виходив задовольняючи позовні вимоги частково. Судом першої інстанції не взято до уваги обставини, які мають важливе значення для вирішення справи, а саме те, що відповідач не виплачував заробітну плату протягом десяти місяців (1250 грн. за місяць), отже, на його користь слід стягнути суму 12500, 00 грн..

У запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача - директор Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-123» просив ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю , а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Судові витрати просив покласти на позивача.

Сторони не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Виходячи зі змісту ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується особисто працівникові за місцем роботи або за його заявою через банківські установи.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захистунаселення України № 58 від 29 липня 1993 року, якщо працівник в день звільнення був відсутній на роботі, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Стаття 47 КЗпП України покладає обов'язок з видачі колишньому працівникові трудової книжки на роботодавця.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні та допустимі докази про виплату в повному обсязі відповідачеві заборгованої заробітної плати, а відтак, підлягає стягненню на користь позивача сума заробітної плати в розмірі 2760 (дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 15 коп.. Крім того, відповідачем не видано ОСОБА_3 трудову книжку при звільненні.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПМК-123» з 29.07.2013 року по 01.11.2013 року, що визнається й не заперечується і відповідачем - ТОВ«ПМК-123» (а. с. 120).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно розрахунково-платіжних відомостей за липень 2013 року: майстер ОСОБА_3 відпрацював 3 дні, заробітна плата становить 163,05 грн., сума до виплати - 133,60 грн., за серпень 2013 року: позивачем відпрацьовано 21 день, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до виплати - 1110,27 грн., за вересень 2013 року: позивачем відпрацьовано 21 день, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до видачі - 1110,27 грн., за жовтень 2013 року: позивачем відпрацьовано 23 дні, заробітна плата становить 1250,00 грн., сума до видачі - 1110,27 грн., за листопад 2013 року: позивачем відпрацьовано 1 день, заробітна плата складає 306,78 грн., сума до виплати - 295,74 грн.. (а. с. 20-24). Отже, загальна сума заробітної плати, яка була нарахована позивачу складає 4221, 83 грн., а до виплати підлягає - 3760, 15 грн..

30.09.2013 року позивачу було виплачено 1000,00 грн. заробітної плати, що стверджується квитанцією Приватбанку про надходження готівки (а.с. 17).

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання відповідача на те, що позивач також отримував заробітну плату безпосередньо на об'єкті, що підтверджується актом, складеним директором товариства від 22.08.2013 року про видачу ОСОБА_3 готівки в сумі 4000,00 грн. в рахунок зарплати, та посилання на те, що позивач у своїй скарзі до генерального прокурора (а.с. 36) вказував про отримання заробітної плати готівкою у сумі 2500,00 грн., оскільки будь-який акт про отримання працівником заробітної плати або відомості, викладені у зверненні до правоохоронних органів не можуть вважатись доказом виплати заробітної плати.

Оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що позивачу було виплачено заробітну плату в повному обсязі, судом першої інстанції вірно встановлено , що з відповідача підлягає стягненню 2760,15 грн. (133,60 + 1110,27 + 1110,27 + 1110,27 + 295,74 - 1000) (сума зазначена з врахуванням обов'язкових податків та платежів).

Також, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано даних про те, що ОСОБА_3 отримав при звільненні трудову книжку, що не заперечується відповідачем і випливає із змісту заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача - директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ПМК-123», де зазначено що трудова книжка ОСОБА_3 знаходиться у ТОВ «ПМК-123» (а. с. 120).

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах позивача ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: