Справа №2-1847/2009 24.12.2015 24.12.2015 24.12.2015
Справа № 2-1847/2009
Провадження № 22-ц/784/3051/15 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Мурлигіної О.Я.,

суддів: Прокопчук Л.М., Козаченка В.І.

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника заявника ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

на ухвалу

Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2015 року

за поданням

Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Ленінський ВДВС ММУЮ)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

ОСОБА_4

без вилучення паспорту громадянина України до виконання зобовязань,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року заступник начальника відділу Ленінського ВДВС ММУЮ звернувся до суду з поданням, погодженим з начальником Ленінського ВДВС ММУЮ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_4 до виконання зобовязань.

Заявник зазначав, що ОСОБА_4 є боржником у зведеному виконавчому провадженні № 38378636 з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з неї заборгованості на загальну суму 2 432 132 грн. Проте, вона ухиляється від виконання обовязку, покладеного на неї судовими рішеннями, що відповідно до статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» є підставою встановлення обмежень.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2015 року у задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі Ленінський ВДВС ММУЮ, посилаючись на незаконність ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» .

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України та пункту 18 частини 3 статті 11 Закону «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

В поданні йдеться про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України, посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Між тим, суду не надано достовірних доказів того, що відповідач свідомо не виконує покладений на нього обовязок, тоді як виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Враховуючи вказані обставини та відсутність доказів намагання боржниці покинути Україну, або виїхати за межі України, суд відмовив в задоволенні подання.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду по суті подання.

Як було згадано, на виконанні в Ленінському ВДВС ММУЮ знаходиться зведене виконавче провадження № 38378636 про стягнення коштів з боржника ОСОБА_4, до складу якого входять виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-839/2011 від 1 листопада 2012 року, що видав Шевченківський районний суд м. Києва про стягнення на користь ТОВ ОСОБА_5 648 грн. 79 коп.; виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 2-839/2011 від 1 листопада 2012 року про стягнення на користь ТОВ ОСОБА_5 боргу в сумі 52 879 грн. 97 коп.; судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-н-369/2009 від 18 червня 2009 року про стягнення на користь ТОВ ОСОБА_5 боргу в сумі 43 272 грн. 93 коп.; виконавчого листа № 2-1847, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 11 червня 2009 року про стягнення на користь КС «Надія» боргу в сумі 269 303 грн. 32 коп.; виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва № 2-1838 від 17 липня 2009 року про стягнення на користь КС «Надія» 72 500 грн. 59 коп.; виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва № 2-8972/10 від 25 лютого 2011 року про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 1 993 526 грн. 66 коп.

Під час виконання рішень судів державним виконавцем було встановлена відсутність у боржниці банківських рахунків та зареєстрованих транспортних засобів. Також, встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить будинок № 4 по провулку 5 Інгульський, в якому вона зареєстрована та який, як і інше майно арештовані.

Доказів того, що боржниця перешкоджала діям виконавців здійснити передбачені законом заходи для реалізації майна немає.

Апелянт посилається на неможливість перевірити майновий стан ОСОБА_4, оскілки під час неодноразових виходів державного виконавця за адресою її реєстрації з метою перевірки майнового стану боржниці, двері не відчинялися, а вимога держвиконавця про необхідність присутності ОСОБА_4 за місцем її проживання для вчинення виконавчих дій не виконана.

Однак, самі по собі такі дії не свідчать про умисне ухилення боржниці від виконання покладених на неї зобов'язань. Тим більше, що державний виконавець не позбавлений можливості вирішити питання в установленому законом порядку про примусове проникнення до житла.

Невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку також не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Посилання в апеляційній скарзі, як на факт ухилення від виконання зобовязань, вивезення боржницею з місця її проживання майна перед проведенням виконавчих дій з опису та арешту майна, не може бути прийнятим до уваги, так як приналежність цього майна саме ОСОБА_4 не доведена.

Керуючись ст.ст. 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я. Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6