Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Пальчевській О.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування свого позову посилається на те, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності в розмірі по ? частки кожному із сторін по справі. 13.11.2001 року між сторонами по справі було укладено біржовий контракт за яким вона стала єдиним власником наведеного житлового приміщення. Проте, наведений контракт не був своєчасно зареєстрований в КП РБТІ. Як наслідок на сьогодні не визнається її право власності на квартиру і вона вимушена звертатися до суду з цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 наведений позов підтримав повністю. Надав в суді пояснення, які повністю співпадають з обставинами викладеними в позові. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно його довірителька будучи рідною сестрою позивачки продала їй в 2001 році ? частину квартири у спосіб, який на той час був дозволений, шляхом укладення біржового контракту. Однак, позивачка своєчасно не зареєструвала такий контракт в КП РМБТІ. Як наслідок, вона дійсно на даний час не може з приводу вказаного майна укласти іншу угоду, оскільки на правовстановлюючих документах наявні написи та відмітки про укладення саме біржового контракту. Тому відповідачка не заперечує проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до задоволення.

Судом на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 05.06.1996 року та технічного паспорту на житлове приміщення встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала сторонам по справі на праві власності в розмірі по ? частки кожному.

Як вбачається із справи, 13.11.2001 року між позивачкою та відповідачкою було укладено біржовий контракт (угоду), за якою відповідачка продала позивачці належну їй частину квартири, а позивачка відповідно її купила, сплативши за це грошові кошти до підписання вказаної угоди.

Доказами наведених обставин є, як сам вказаний контракт, який був оглянутий в судовому засіданні, так і наявна на свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.06.1996 року відмітка про те, що відповідачкою була відчужувана частина квартири зареєстрована на Рівненській обласній товарній біржі 13.11.2001 року.

Однак, позивачка після укладення наведеної угоди, тривалий час не зверталася до КП РМБТІ з метою зареєструвати своє право власності на придбану квартиру.

На сьогодні позивачка, маючи бажання зареєструвати вказане право власності набуте у спосіб передбачений законом, який діяв на момент вчинення згаданого контракту, звернулася до виконавчого комітету Рівненської міської ради та КП РМБТІ. Однак, листами таких установ від 16.03.2011 року та від 04.07.2011 року, позивачці було відмовлено в задоволені її вимог з таких підстав , що на сьогодні змінилося чинне законодавство України і їй було рекомендовано звернутися з позовом до суду.

Суд погоджується із позивачкою, що на сьогодні склалася ситуація, коли не визнається її право власності на частину квартири, набуте нею в свій час у спосіб та в порядку передбаченому законодавством України.

Частиною другою ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час придбання ОСОБА_3 частини квартири, передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, зокрема, внаслідок укладення угод, не заборонених законом.

Статтею 49 вказаного Закону встановлено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 55 такого Закону передбачено, що власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

На сьогодні, приписами чинного законодавства України не передбачено того, що якщо змінилася процедура набуття права власності, або не було своєчасно зареєстровано законно набуте право власності, то громадянин втрачає таке право.

Тому, при вказаній ситуації, яка склалася, позивачка безпідставно на сьогодні не визнається законним власником квартири АДРЕСА_1. У зв'язку із чим, вона вимушена звертатися до суду з цим позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Статтею 6 ЦК України, в редакції 1963 року, встановлено, що захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, шляхом визнання цих прав.

Крім того, ст. 392 ЦК України в редакції 2003 року, передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відтак, на погляд суду, позивачкою вірно обрано спосіб захисту її прав та законних інтересів, а тому її позов підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 12, 49 та 55 Закону України «Про власність»; ст. 6 ЦК України в редакції 1963 року; ст.ст. 16 та 392 ЦК України в редакції 2003 року та ст.ст. 130, 174, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер якої НОМЕР_1 (паспорт серія НОМЕР_2 виданий Рівненським МВ УМВС України 11 березня 2004 року), право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,4 кв.м..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області з поданням в 10 денний строк апеляційної скарги.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва