У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М.,

Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11 листопада 2006 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір. Згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 484 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку за кредитом.

Оскільки відповідач не виконує умови укладеного кредитного договору в нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 24 603 грн 18 коп.

Банк просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 року, в задоволенні позовних вимог банку відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в ухвалі від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Установлено, що 11 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір у формі анкети позичальника («Експрес-Розстрочка»), згідно з яким відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 2 484 грн під 0,42 % в місяць з кінцевим терміном повернення 11 листопада 2007 року.

Відповідно до Умов надання споживчого кредиту термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки ‒ пені, штрафів за цим договором встановлено сторонами в 5 років.

Відповідач заявив вимогу про застосування строку позовної давності (а. с. 26).

Позивач звернувся з даним позовом у серпні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом ст. ст. 257, 264 ЦК України позовна давність може перерватися лише в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Доводи касаційної скарги банку щодо переривання строку позовної давності надходження коштів на виконання вимог указаного договору не можуть бути взяті до уваги по-перше оскільки, як вказує банк проплата була здійснена 08 серпня 2013 року, тобто поза межами п'ятирічного строку позовної давності, по-друге жодного доказу того, що саме ОСОБА_2 здійснив таку проплату (квитанцій, касових ордерів тощо) банком не надано, а наданий банком розрахунок заборгованості із зазначенням проплати в цей день таким доказом бути не може.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при її постановленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

С.П. Штелик