Справа № 338/412/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1845/2015
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк" -

Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Богородчанського районного суду від 18 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вищезазначений позов, обґрунтовуючи його тим, що у зв'язку із порушенням зобов'язань за договором кредиту №502К, укладеного 16.10.2007 на суму 7000 доларів США, зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном повернення 15.10.2011 року, у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 16.01.2015 року становить 17637,68 доларів США. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_3 відмовляється погашати вказану заборгованість, просили стягнути її в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка являється поручителем за договором поруки №502К від 16.10.2007 року, а також судові витрати.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 21.04.2015 року закрито провадження в даній справі в частині стягнення кредитної заборгованості з відповідачів за період з 17.10.2007 року по 12.05.2010 року.

Рішенням Богородчанського районного суду від 18 червня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6292 доларів США та 25562,60 грн заборгованості за кредитним договором, а також 2784,99 судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині відмови в позовних вимогах до поручителя та стягнення пені із застосуванням строку позовної давності, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, судом не було враховано того, що п. 11 договору поруки було передбачено п'ятирічний строк звернення до суду з вимогою про захист порушеного права, а тому висновок суду про те, що позивачем був пропущений шестимісячний строк звернення до суду є невірним та суперечить нормам ст. 259 ЦК України. Також апелянт вважає, що судом не прийнято до уваги п. 6.8 кредитного договору, яким передбачено, що позовна давність про стягнення заборгованості по кредиту, в тому числі і нарахованої пені за несвоєчасність виконання зобов'язань встановлюється строком 5 років після закінчення строку виконання основного зобов'язання. А тому, зазначає апелянт, у суду не було підстав для застосування строку позовної давності до позовної вимоги стосовно стягнення пені. Посилаючись на незаконність рішення суду в частині відмови в позовних вимогах до поручителя та стягнення пені із застосуванням строку позовної давності, просить його скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

ОСОБА_4,ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоч судові повідомлення були направлені їм у встановленому законом порядку і завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку до поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порука ОСОБА_4 є припиненою, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки у п.10 договору поруки вказано, що його дія триває до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України. Тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Посилання апелянта на те, що пунктом 11 даного договору поруки встановлений п'ятирічний строк звернення до суду за захистом порушеного права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказаний пункт договору не стосується строку дії договору поруки, передбачений п. 10 даного договору, а встановлює строк позовної давності щодо звернення з позовом. Оскільки договором поруки не встановлено строку дії договору поруки, у суду першої інстанції були підстави для застосування ч.4 ст. 559 ЦК України. При цьому слід зазначити, що передбачений даною правовою нормою шестимісячний строк, після закінчення якого порука припиняється, є преклюзивним, не може бути змінений за домовленістю сторін договору, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому саме цей строк підлягає застосуванню в даному випадку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування строку позовної давності за заявою відповідача стосовно позовної вимоги про стягнення пені, передбаченого ч.2 ст. 258 ЦК України.

З матеріалів справи, зокрема із умов договору кредиту вбачається, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафи становлять 5 років (п.6.8 Договору на а.с.15). Колегія суддів вважає, що дана умова договору відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України, у відповідності до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, неустойка (пеня, штраф) підлягає стягненню за умови невиконання основного зобов'язання в межах діючого строку звернення до суду, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ст. 258 ЦК України, або за інший період, якщо строк позовної давності зазначено за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України), а у випадках його поновлення - за весь час.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богородчанського районного суду від 08.06.2010 року, яке перебуває в законній силі, у задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку стягнуто 5983,59 доларів США в гривневому еквіваленті заборгованості за згаданою вище кредитною угодою №502к, яка утворилась за період з 17.10.2007 року по 12.05.2010 року. Однак, це рішення не виконано по даний час. У зв'язку із цим кредитором обґрунтовано у відповідності із п.6.8 кредитної угоди продовжувала нараховуватись пеня. Розмір її за період з 12.05.2010 року по 16.01.2015 року згідно розрахунку становить 5380,11 доларів США (а.с.5-6). Підстав, передбачених ч.3 ст.551 ЦК України, для зменшення цього розміру пені, на думку колегії суддів, немає. Отже, названа сума, а також розмір штрафу, який апелянтом не оспорюється: 15,83 доларів США (фіксована частина) і 482,17 долари США (процентна складова), разом - 5878,11 доларів США (5380,11+15,83+482,17) підлягає стягненню з ОСОБА_3 Згідно умов кредитної угоди цю суму слід стягнути в гривневому еквіваленті за курсом долара до національної валюти на час розгляду справи апеляційним судом (5878,11х 22,095=129876,84грн).

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення в частині стягнення з відповідача пені тільки за останній рік не може бути залишене в силі, оскільки у зазначеній частині не відповідає нормам матеріального і процесуального права. По даній справі є правові підстави для ухвалення у названій частині нового рішення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 18 червня 2015 року в даній справі змінити.

Збільшити стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ "ПриватБанк" пені і штрафу з 25562,60 грн до 129876 (ста двадцяти дев'яти тисяч вісімсот сімдесяти шести) грн 84 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко