АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5547/15 Справа № 182/683/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 червня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі: Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року ,-

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2015 року позивач звернувся з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що при вчинені виконавчого напису було порушено чинне законодавство.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовлено (а.с. 113-116).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 120-127).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, щоГрабовий В.П. 02.03.2006 року уклав з АКБ „Райффайзенбанк Україна договір іпотеки № РМ-300/1432/2006 та надав АКБ „Райффайзенбанк Україна в іпотеку належну йому квартиру 48 в будинку 41 по проспекту Трубників в м. Нікополі для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань по Кредитному договору від 01.03.2006 року № CrL-300/1472/2006, укладеного між банком та ТОВ „Анастасі-Компані Агро з кінцевою датою повернення кредиту 01.03.2007 р. (а.с.12-14).

В зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, 05.04.2007 року Банком було направлено ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості, яка в загальному розмірі складала 350921.35 грн. та зазначено, що у випадку несплати заборгованості протягом 30 днів з дня отримання вказаної вимоги, Банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.92). Вимога була отримана ним 12 та 14.04.2007 року (а.с. 86-91).

13.09.2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 10341, яким було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 та за рахунок коштів отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги ЗАТ „ОТП Банк (правонаступник АКБ „Райффайзенбанк Україна)» у загальному розмірі заборгованості в сумі 350921,35 грн. (а.с. 15).

05.11.2007 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції описано й арештовано майно боржника, а саме вищевказана квартира (а.с.77, 95).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції виходив із того, що вчинення виконавчого напису відбулося без порушення чинного законодавства та у відповідності до умов договору на підставі наданих документі, що боргові зобов'язання, зазначені у виконавчому написі, співпадають із зобов'язаннями, зазначеними у договорі іпотеки як за розміром визначених сум та валютою, так і характером та підставою.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки із ст. 12 Закону України "Про іпотеку" вбачається, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцяти денний строк. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано розрахунок наявної заборгованості позивача перед відповідачем за іпотечним договором щодо наявності якої позивач доречі не заперечував.

Посилання позивача про те, що виконавчий напис вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат", оскільки розрахунок заборгованості, який представлений нотаріусу, нічим не обґрунтований і не може підтверджувати безспірність заборгованості не приймаються до уваги з наступних підстав.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Так, п. 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність самої заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Крім того, позивач не заперечує наявність заборгованості, не наводить доводів щодо невірності розрахунку та не надає письмових доказів на спростування вказаної у виконавчому написі суми заборгованості.

Що стосується посилань апелянта щодо порушення ч. 4 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, то колегія суддів їх до уваги не приймає, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Так, ч. 4 п. 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2007 року Банком було направлено ОСОБА_2 вимогу про сплату заборгованості, яка в загальному розмірі складала 350921.35 грн. та зазначено, що у випадку несплати заборгованості протягом 30 днів з дня отримання вказаної вимоги, Банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.92). Вимога була отримана ним 12 та 14.04.2007 року, що підтверджується наявними підписами на повідомленнях про вручення листа позивачу (а.с. 86-91).

Апелянт також зазначає, що у вищевказаній квартирі зареєстрована його малолітня дитина, а при вчиненні виконавчого напису було порушено норми чинного законодавства щодо захисту прав дитини, однак зазначене на думку колегії суддів не заслуговує на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в квартирі зареєстровані дружина позивача ОСОБА_4 та його малолітня донька Діана з 01.04.2008 року, в той час як договір іпотеки було укладено в 2006 році. Крім того, при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно чинне законодавство не зобов'язує нотаріуса перевіряти склад зареєстрованих осіб.

Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів, відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України, що договір іпотеки, на підставі якого вчинено виконавчий напис, є не укладеним або недійсним з підстав, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а дружина згоди на укладення цього договору не надавала.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а висновки суду про відмову у задоволенні позову про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є правильними, оскільки банк скористався своїм правом вибору способу задоволення вимог, і обрав реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення, за виконавчим написом нотаріуса, вчиненного відповідно до вимог чинного законодавста та договору.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: