У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Софіївської селищної ради, ОСОБА_6, приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Любов Іванівна, державний нотаріус Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Русак Ліна Анатоліївна, про визнання договору іпотеки і прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним свідоцтва про право власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, який згодом уточнили, і остаточно просили визнати недійсним договір іпотеки від 29 травня 2007 року та визнати недійсними прилюдні торги з реалізації житлового будинку по АДРЕСА_1, які відбулися 20 листопада 2012 року.

Посилались на те, що 20 листопада 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 за ціною 86 924 грн, переможцем яких визнано ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_3 був неповнолітнім, прилюдні торги та перехід права власності на будинок до ОСОБА_5 безпосередньо порушили права ОСОБА_3 на власне житло. Також позивачі вказують на порушення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, оскільки ОСОБА_4 як іпотекодателя не повідомлено про початкову ціну будинку для продажу з прилюдних торгів і не повідомлено про день, час та місце проведення прилюдних торгів.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги, що відбулись 20 листопада 2012 року, з реалізації нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1; визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, видане державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року в частині, у якій позов задоволено, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року та залишення в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що організацією з проведення прилюдних торгів порушено порядок підготовки прилюдних торгів, несвоєчасно повідомлено боржника про проведення прилюдних торгів, а також відсутня інформація у засобах масової інформації про проведення прилюдних торгів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, у якій позов задоволено, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржник належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце проведення прилюдних торгів і порядок їх проведення не порушено; інформація про проведення прилюдних торгів опублікована на відповідному веб-сайті і розміщена у засобах масової інформації.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Судами встановлено, що 29 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 30 000 грн. Цього ж дня між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1.

5 травня 2011 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого 23 вересня 2009 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 13 липня 2010 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів об'єднані у зведене виконавче провадження.

19 травня 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області складено акт опису й арешту житлового будинку по АДРЕСА_1, який ОСОБА_4 отримав 22 листопада 2011 року.

Згідно звітів про оцінку нерухомого майна від 21 березня 2012 року та від 4 липня 2012 року вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою становить 103 059 грн і 12 773 грн відповідно. Про результати оцінки ОСОБА_4 повідомлений.

27 вересня 2012 року на веб-сайті Міністерства юстиції України опублікована інформація щодо проведення 15 жовтня 2012 року прилюдних торгів з реалізації вказаного майна. Така ж інформація розміщена у друкованому органі.

Прилюдні торги не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок покупців.

Державним виконавцем складено акт переоцінки переданого на реалізацію майна, згідно з яким арештоване майно уцінено на 25% від його вартості, після переоцінки вартість майна становить 86 874 грн.

Повторні прилюдні торги призначені на 20 листопада 2012 року.

1 листопада 2012 року на веб-сайті Міністерства юстиції України опублікована інформація щодо проведення 20 листопада 2012 року прилюдних торгів з реалізації вказаного майна, а також листом повідомлено ОСОБА_4 про проведення прилюдних торгів 20 листопада 2012 року. Така ж інформація розміщена у друкованому органі.

Згідно протоколу від 20 листопада 2012 року проведення прилюдних торгів, їх переможцем визнано ОСОБА_5

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих цій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5.

Закон та Інструкція не встановлюють порядку і правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, які визначають порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, відповідно якого прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за їх результатами відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином, у якому покупцем є переможець торгів.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедури прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерства юстиції України 7 липня 1994 року № 152/361, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим, слід зазначити, що оскільки, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606XIVвід 21 квітня 1999 року, при призначенні прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Посилання боржника про те, що він не був повідомлений про дату проведення прилюдних торгів не знайшло свого підтвердження.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не встановив таких порушень процедури проведення прилюдних торгів, які б вплинули на їх результати, і відмовив у задоволенні позову в частині визнання недійсними прилюдних торгів та визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно, врахувавши обставини, якими обґрунтовано позов. Враховуючи специфіку відчуження майна через проведення прилюдних торгів, та фактичні обставини справи, відсутні підстави для висновку про порушення житлових прав ОСОБА_3

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 1 статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків суду апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко