Справа № 361/7180/14-ц
Провадження по справі № 2/752/2299/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарях Сімаченко А.О., Ляліній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним та скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Голосіївського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13.09.1996 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, рідним братом відповідача. Дітей від шлюбу не мали. 18.05.2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів №194.

Позивач вказує, що фактично причиною розірвання шлюбу було не припинення шлюбних відносин, а бажання поліпшити їх житлові умови, оскільки у позивачки, в такому випадку, була можливість поновитися в чергу на отримання квартири.

З огляду на таке, після реєстрації розірвання шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім'єю та не мали наміру припиняти шлюбні відносини.

Позивач зазначає, що вона та ОСОБА_3 мали намір відновити шлюб, проте не встигли, через передчасну смерть останнього ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 було здійснено поховання чоловіка.

Разом з тим, після звернення позивача до органів нотаріату для прийняття спадщини, їй було відмовлено, оскільки вона, на разі, не є дружиною померлого.

Позивач наполягає, що розірвання укладеного між нею та ОСОБА_3 шлюбу мало фіктивний характер, вони весь час, з 2010 року, проживали як одна сім'я, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, дбали один про одного.

За таких обставин, просила суд визнати факт розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 фіктивним, анулювати актовий запис про це в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області та вилучити відповідну відмітку про розірвання шлюбу з актового запису про одруження.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Зазначили, що розірвання шлюбу між позивачем та братом відповідача не мало наслідком дійсного припинення шлюбних відносин. Вказане підтверджується виданою ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 довіреністю, показами свідків, які стверджують, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1, після 2010 року, продовжували поживати однією сім'єю, мали спільний бюджет, позивач постійно приїжджала до ОСОБА_3 в село Майорщина, здійснювала для нього покупки, оплачувала комунальні послуги. Також вказали, що підставою для розірвання шлюбу було бажання позивача отримати квартиру шляхом постановлення на квартирний облік. Пояснили, що, після смерті ОСОБА_3, позивач передала всі документи відповідачу, оскільки, за станом здоров'я, не могла займатися питанням щодо їх оформлення, проте відповідач, з часом, перестав виходити на зв'язок, став уникати зустрічей. Оскільки ОСОБА_1 наполягає на тому, що розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 носило фіктивний характер, вважає, що вона є спадкоємцем першої черги та фактично прийняла спадщину після чоловіка. Враховуючи вказане, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі. Зазначили, що причина для розірвання шлюбу, яку зазначає сторона позивача, насправді не могла слугувати підставою для розлучення, оскільки ОСОБА_1, саме як дружина інваліда, яким був ОСОБА_3, набувала права на першочергове постановлення на квартирний облік. Розірвання шлюбу між братом відповідача та позивачем мало наслідок та було спрямоване на дійсне припинення шлюбних відносин, про що свідчать також покази свідків. Поховання ОСОБА_3 здійснював його брат. Стосовно того, що позивач провідувала ОСОБА_3 в селі Майорщина, вказане, на думку сторони відповідача, не свідчить жодним чином про проживання однією сім'єю, крім того, відомості про такі візити стосуються періоду часу з 2012 року, а розірвання шлюбу мало місце в 2010 році. Враховуючи дані обставини в сукупності, відповідач та його представник просили в задоволенні позову відмовити.

Третя особа, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, направив суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 13.09.1996 року Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Броварського міськвиконкому Київської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. (а.с. 8)

Як вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1, 18.05.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбу №194. (а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом по смерть Серія НОМЕР_2 від 16.04.2014 року. (а.с. 7)

При зверненні до органів нотаріату з приводу оформлення спадщини, позивачу було відмовлено з тих підстав, що остання не довела факт проживання однією сім'єю з померлим потягом останніх п'яти років, відтак не має прав спадкоємця четвертої черги. (а.с. 23)

Разом з тим, позивач стверджує, що розірвання шлюбу між нею та померлим ОСОБА_3 має фіктивний характер, з огляду на що остання є спадкоємцем першої черги, як дружина померлого.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 СК України, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є:

1) встановлення правовідношення;

2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку;

3) припинення правовідношення, а також його анулювання;

4) припинення дій, які порушують сімейні права;

5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права;

6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором;

7) зміна правовідношення;

8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та Свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

З метою підтвердження своїх прав як спадкоємця першої черги, що фактично прийняв спадщину, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом про визнання факту розірвання шлюбу фіктивним та анулювання актових записів, складений за наслідками розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позивних вимог посилалася на те, що, після розірвання шлюбу, вона з ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім'єю та не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

В першу чергу, як причину для оформлення фіктивного розірвання шлюбу, позивач зазначає про можливість постановлення на квартирний облік для отримання житла, яку вона отримала внаслідок такого розірвання шлюбу.

Водночас, в матеріалах справи наявний витяг з рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 14.10.2008 року за №505, згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 включено в список для одержання житла в першу чергу, як члена сім'ї інваліда ІІ групи, яким був її чоловік ОСОБА_3. (а.с. 11)

Таким чином, твердження про те, що розірвання шлюбу могло сприяти постановленню позивача на квартирний облік не доведено та не підтверджено. Крім того, стороною позивача не зазначено під час судового розгляду підстав не приймати вищевказаний Витяг з рішення №505 до уваги, незважаючи на неодноразове акцентування на даній обставині стороною відповідача.

Інші документи, які стосуються постановлення позивача на квартирний облік, датовані 2014 роком та не можуть прийматися судом до уваги на підтвердження обставин, що мали місце в 2010 році.(а.с. 12)

На підтвердження того, що позивач та померлий ОСОБА_3 мали спільний бюджет та разом вирішували питання щодо розподілу коштів, позивач до позову долучає копію Договору завдатку від 13.12.2011 року та копію Договору про співробітництво від 14.04.2012 року, проте, у вищевказаних договорах стороною виступає лише ОСОБА_3. Будь-яких доказів щодо того, що кошти, які вносилися по вказаним договорам, вносилися за взаємною згодою та були спільним майном ОСОБА_3 з ОСОБА_1, суду не надано. (а.с. 17-21)

Крім того, стверджуючи, що, після розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати однією сім'єю, про що може свідчити наявність спільного бюджету, ОСОБА_1 до позову долучено Довіреність ОСОБА_3 на її ім'я, якою останню уповноважено отримувати пенсію за померлого. (а.с. 22)

Разом з тим, суд звертає увагу, що вказана довіреність датована 02.08.2013 року, в той час, як розірвання шлюбу мало місце 18.05.2010 року, проте будь-яких відомостей щодо того, яким чином отримував та розподіляв свою пенсію померлий ОСОБА_3 за період до видачі довіреності, суду не надано.

Таким чином, суд не вважає за можливе приймати дану довіреність від 02.08.2013 року як беззаперечний доказ того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як одна родина в даний період. Крім того, стороною відповідача не заперечувався той факт, що в 2012 - 2014 роках позивач та померлий інколи спілкувалися, що не виключає можливості надання останнім, в зв'язку з таким, колишній дружині права на отримання пенсії шляхом оформлення довіреності.

Стосовно посилань позивача на те, що, після розірвання шлюбу, вона та ОСОБА_3 проживали разом, спочатку в квартирі за адресою АДРЕСА_1, а потім в селі Майорщина Гребінківського району Полтавської області, куди переїхав ОСОБА_3, а позивач регулярно навідувалася по вихідним, суд враховує наступне.

Як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є подругою ОСОБА_1 та була колегою померлого ОСОБА_3 в період роботи того на заводі, з сім'єю ОСОБА_3 вона спілкувалася постійно, бачила особисто, як позивач регулярно їздила до ОСОБА_3 в село Майорщина, отримувала для нього в місті Бровари пенсію, робила покупки, шила одяг. Вказує, що вони жили як звичайна родина та факт оформленого між ним розлучення був неочікуваною новиною, яка не викликала довіри. Стосовно відповідача ОСОБА_2 пояснила, що бачила його лише двічі, на сімейних заходах, від позивача та померлого ОСОБА_3 їй відомо, що з братом у них був конфлікт з приводу продажу квартири. Вказала, що, на прохання позивача, допомагала з організацією похорон.

Також, допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_7, яка була другом сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суду повідомила, що спілкувалася з позивачем та померлим регулярно, частіше вони навіщали її. Зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали як одна родина, позивач на постійне проживання в село Майорщина не переїхала в зв'язку з неможливістю покинути роботу, проте регулярно приїздила туди. Вважає, що позивач та померлий весь час жили як подружжя, вели спільне господарство, разом робили ремонт. Відповідача ОСОБА_3 бачила лише двічі за весь час знайомства.

Свідок ОСОБА_8, яка була сусідкою ОСОБА_3 в селі Майорщина, куди останній переїхав в 2012 році, суду повідомила, що позивач до ОСОБА_3 приїжджала три-чотири рази на місяць, залежно від погоди. Під час перебування там вона готувала їжу на тиждень, прибирала, у відповідний період року готувала консервацію. Таке проживання тривало весь час, до смерті ОСОБА_3. Відповідача ОСОБА_2 свідок не бачила жодного разу до похорон.

Разом з тим, допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_9, сільський голова села Майорщина, суду повідомив, що з померлим познайомився після купівлі останнім будинку в селі, а позивача та відповідача вперше побачив на похоронах. За час проживання ОСОБА_3 в селі він позивача не бачив жодного разу, проте не заперечував, що не слідкує за життям кожного з мешканців села, зустрічі з ОСОБА_3 мав випадкові на вулиці, спілкувалися лише кілька разів. Зазначив, що питаннями організації поховання займався відповідач ОСОБА_2, позивач приїхала вже тоді, коли все було організовано.

Свідок ОСОБА_10, яка є сестрою відповідача ОСОБА_2 та померлого ОСОБА_3, суду показала, що про розлучення їй відомо від позивачки, в той час як померлий брат в особистій розмові зазначав, що життя з позивачем стало неможливим, що й слугувало підставою для розірвання шлюбу. В розмові з ОСОБА_1 остання свідку повідомила, що не знає точно, ні де купив померлий собі будинок, ні як точно називається дане село. Візити ОСОБА_1 до колишнього чоловіка дійсно мали місце, проте були гостьовими, господарством її брат вів сам. Також зазначила, що всіма питаннями поховання займався відповідач, позивач дала лише невелику грошову суму. Вважає, що ОСОБА_3, під час проживання в селі ніхто не допомагав, йому було дуже важко, особливо взимку.

Як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_11, яка є дружиною відповідача, про розлучення вона вперше почула від померлого, він не повідомляв подробиць, лише сказав, що наразі разом з позивачем не живуть. По приїзду до нього в квартиру, яка була в місті Бровари, свідок та відповідач побачили, що в ній відсутні всі меблі, та, як пояснив ОСОБА_3, таким чином він та позивач поділили між собою майно. Вказане мало місце в 2012 році. В подальшому, після переїзду до села, ОСОБА_3 перестав відповідати на дзвінки, де саме останній переїхав свідку та її чоловіку не було відомо до самих похорон. Зазначила, що між померлим та відповідачем завжди були гарні відносини.

Свідок ОСОБА_12, син відповідача та племінник померлого, суду показав, що всі витрати та організація похорон були здійснені відповідачем, певні замовлення на поховання оформлені також на його ім'я. Стосовно участі позивача в похованні зазначив, що вона приїхала одночасно з тим, як було привезено померлого, на похоронах була присутня, інших обставин не пам'ятає. Отримувати документи щодо поховання йому допомагала знайома позивача. З приводу інших обставин, зокрема, стосовно проживання ОСОБА_3 з позивачем, йому нічого не відомо.

Ті обставини, відносно яких свідки надають однакові покази, а саме щодо візитів позивача до села Майорщина, останні не є такими, що беззаперечно підтверджують викладені в позові доводи, оскільки можуть свідчити лише про підтримання взаємовідносин між ОСОБА_1 та померлим в період з 2012 року, а не про те, що з моменту розлучення в 2010 році останні продовжували проживати як одна родина.

З врахуванням наданих в судовому засіданні показів свідків та викладених в позові доводів, суд звертає увагу також на наступне.

Так, позивач наполягає в своєму позові та в наданих в судовому засіданні поясненнях, що поховання померлого ОСОБА_3 здійснювалося нею.

Водночас, свідки з боку відповідача суду показали, що організацією похорон займався відповідач ОСОБА_2.

В матеріалах справи наявні наступні документи, отримані після смерті ОСОБА_3.

Так, Свідоцтво про поховання ОСОБА_3, Серія НОМЕР_2 від 17.04.2014 року, видане ОСОБА_12, сину відповідача. (а.с. 129)

Лікарське свідоцтво про смерть №89 від 16.04.2014 року на померлого ОСОБА_3 було видане отримувачу ОСОБА_2. (а.с. 131)

Рахунок - замовлення на ритуальні речі №282302 від 17.04.2014 року був виписаний на ОСОБА_11, дружину відповідача. (а.с. 132)

Рахунок - замовлення на ритуальні послуги №282322 від 17.04.2014 року був виписаний на ОСОБА_12, сина відповідача. (а.с. 133)

Разом з тим, стороною позивача жодного документу, який підтверджує участь ОСОБА_1 в організації та оплаті похорон, суду не надано.

З показів свідків судом встановлено, що позивач була присутня на похоронах, проте вказане не є тим фактом, що підтверджують спільне проживання позивача та померлого до моменту смерті.

Враховуючи все вищевикладене, суд не вважає, що обставини, встановлені під час судового розгляду, беззаперечно свідчать та підтверджують той факт, що після оформлення розлучення 18.05.2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім'єю, а саме розірвання шлюбу не мало на меті припинення шлюбних відносин.

За таких обставин, враховуючи недоведеність стороною позивача існування обставин, на який ґрунтуються позовні вимоги, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним та скасування державної реєстрації задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 18, 108 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області про встановлення факту розірвання шлюбу фіктивним та скасування державної реєстрації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.