АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6290/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1702/К/15 суддя Шестакова З.С.
Категорія -27 (1) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Горбачевська І.П.,

за участю: відповідача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (надалі ПАТ КБ «Надра»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 773134/ФЛ від 22.02.2008 року, на підставі якого остання отримала кредити на придбання у власність нерухомого майна квартири, в сумі 61 080 доларів США у строк з до 12 лютого 2031 року зі сплатою процентів за користування кредитом, у розмірі 12,69% річних у валюті кредиту.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 22.02.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки згідно умов якого ОСОБА_1 поручаються перед позивачем відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_3 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як ті, що існують у даний час, так і тих, котрі можуть виникнути у майбутньому.

В порушення взятих на себе зобовязань ОСОБА_3., належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, поручителям за яким є ОСОБА_1, в результаті чого станом на 27.05.2013 року заборгованість позичальника перед Банком склала 851 361,29 грн. яку банк просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку та вирішити питання стосовно відшкодування судових витрат.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 773134/ФЛ від 22.02.2008 року суму заборгованості у розмірі 773 013,18 грн., з яких:

-заборгованість по тілу кредиту - 60 272,70 доларів США, що в еквіваленті складає 481 759, 69 грн.;

-заборгованість за процентами - 35 438,57 доларів США, що в еквіваленті складає 283 260, 49 грн.;

-заборгованість по пені - 1 000 доларів США, що в еквіваленті складає 7 993,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» по 1 720,50 грн., з кожного окремо, в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог Банку, до відповідачів відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Так апелянт вважає, що його було позбавлено права на захист своїх прав та інтересів, оскільки відповідач не одноразово заявляв суду клопотання про передачу справи до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, за місцем свого проживання, оскільки за важким станом свого здоровя апелянт не мав фізичної можливості добиратися до м. Нікополя, проте зазначене судом залишилось поза увагою.

На думку апелянта судом першої інстанції поза увагою залишились неодноразові клопотання ОСОБА_1 про витребування необхідних документів у позивача ПАТ «КБ «Надра», клопотань про відкладення розгляду справи, для належної підготовки відповідача та його представника до судового засідання, клопотань про застосування строків позовної давності, яка є пропущеною позивачем, враховуючи те, що останній платіж, згідно з матеріалами позовної заяви був здійснений позичальником 07.11.2008 року.

Суд задовольнив лише одне клопотання про зменшення розміру неустойки, але при цьому, не переконався у правильності розрахунку пені. Так, суд першої інстанції не перевірив порядок нарахування позивачем пені, зокрема при її обчисленні у доларах (всієї суми) і після її приведення до еквівалента у гривні не врахував, що у національній валюті пеня повинна обчислюватись за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму, враховуючи зміну курсу іноземної валюти.

Крім того апелянт вважає, що вимога банку, про солідарне стягнення з позичальника та апелянта, як поручителя останнього суми заборгованості не ґрунтується на вимогах закону, враховуючи те, що порушення зобовязань почалося із листопада місяця 2008 року, як видно із розрахунку заборгованості. А отже непредявлення кредитором ПАТ КБ «Надра», вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Судом першої інстанції не зясовано чому не зверталось стягнення на предмет іпотеки, адже мораторій не розповсюджується на позичальника, оскільки останній не використовує предмет іпотеки для постійного проживання, адже вона є зареєстрованою у м. Нікополь. Судом не перевірено наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення позову ПАТ КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_1, як поручителя, у солідарному порядку з ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором. В частині відмови у задоволенні позову рішення суду не оскаржується тому колегією суддів, у відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №773134/ФЛ (а.с.4-5), відповідно до умов якого банк надав відповідачу 61080 доларів США, для придбання нерухомого майна будинку №16а, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Апостоловський район, с.Марянське, вул Лісна, на строк до 12.02.2031 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 12,69 % на рік у валюті кредиту.

Згідно п. 3.3.3 кредитного договору (а.с.4-), Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту на рахунок №0501, відкритий у Центрально-Міському відділені філії ВАТ КБ «Надра Дніпропетровське РУ», щомісячно до «10»числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, сума щомісячного платежу погоджена сторонами у розмірі 689,08дол.США.

Згідно із пунктом 7.3 кредитного договору, встановлено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлено тривалістю у 10 роки.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки від 22 лютого 2008 року, (а.с.6), відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за зобовязаннями позичальника, які виникають з умов договору. Відповідно до п.1.1.,1.2 договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником ОСОБА_3 перед Банком за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Пунктом 5.3, вищевказаного договору визначено що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно умов цього договору.

В порушення вищевикладеного та взятих на себе зобовязань ОСОБА_3, належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 27.05.2013 року заборгованість позичальника перед Банком склала 851 361,29 грн., з яких:

- заборгованість по тілу кредиту - 60 272,70 доларів США, що в еквіваленті складає 481 759 грн. 69 коп.;

заборгованість по відсоткам - 35 438,57 доларів США, що в еквіваленті складає 283 260 грн. 49 коп.;

заборгованість по пені 4 694,09 доларів США, що в еквіваленті складає 37 519 грн. 86 коп.;

заборгованість по штрафам 6 108 доларів США, що в еквіваленті складає 48 821 грн. 24 коп.

Вимоги Банку, щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_3 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також поручителем ОСОБА_1, щодо усунення такого порушення, з непогашення боргу відповідачами в добровільному порядку та з права банку, у звязку з цим вимагати від відповідачів, як солідарних боржників, дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати процентів та пені.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

При цьому, відповідно до положень ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 530 ЦК України передбачає, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Статтею 554 ЦК України визначені правові наслідки порушення основного зобовязання забезпеченого порукою, а саме у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Факт неналежного виконання умов укладеного кредитного договору відповідачами не заперечувався.

Умовами укладеного кредитного договору №773134/ФЛ від 22.02.2008 року передбачено право позивача, як кредитора, вимагати дострокового повернення кредиту та нарахування процентів у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів та/або порушення інших умов договору.

Відповідно до п.п. 2.2.,2.4 укладеного договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань по кредитному договору, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобовязаний виконати протягом 3-ти банківських днів з моменту отримання повідомлення (рекомендованим чи цінним листом) шляхом переказу/перерахування коштів на рахунок кредитора (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням боржником ОСОБА_3 основного обовязку погашення заборгованості по кредиту, позивачем на адресу відповідачів була направлена досудова вимога, про усунення порушення та сплати заборгованості, однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачами у відповідності до умов укладених ними договорів здійснено не було (а.с. 8-9).

Виходячи зі змісту вищевказаної досудової вимоги вбачається, що заборгованість позичальника за кредитним договором розрахована станом на 23.05.2013 року, до суду з даними позовними вимогами до боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 банк звернувся 09.07.2013 року, тобто в межах шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_3 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов договору у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині припинення поруки ОСОБА_1 за виконання відповідачем ОСОБА_3 усіх її зобов'язань, що виникли з кредитного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 5.3 Договору поруки визначено, що дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобовязань,згідно умов цього договору.

Згідно п.2.1 договору поруки від 22.02.2008 року, кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязання, що витікає з кредитного договору при умові, що в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобовязання у цілому чи у будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителя повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині)

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу, так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Згідно умов договору поруки від 22.02.2008 року, а саме п.5.3 сторонами погоджено, що дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредит нотному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до умов самого кредитного договору, строк погашення зобовязання у повному обсязі встановлений - 12.02.2031 року, що в свою чергу узгоджується з п.1.1. договору поруки, відповідно до якого встановлено, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору №773134/ФЛ від 22.02.2008 року, в тому числі повернути до 12.02.2031 року кредит у сумі 61080,00 доларів США.

Враховуючи зазначене та те, що з позовом до суду банк звернувся 09 липня 2013 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір поруки не припинився оскільки основний договір на даний час діє, і строк його виконання не минув.

Посилання апелянта на те, що порушення зобовязань ОСОБА_3 почалося із листопада місяця 2008 року, а з позовом банк звернувся 09.07.2013 року, тобто майже через 5 років після порушення позичальником ОСОБА_3 строків оплати кредиту, що в свою чергу є підставою для визнання поруки припиненою, колегією суддів відхиляється, оскільки з матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду в межах строку позовної давності, який встановлений кредитним договором -10 років. Кредитор вправі поза межами шестимісячного строку, але до спливу позовної давності за основою вимогою, предявити позов до поручителя про стягнення суми боргу .

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано строки передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України для предявлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя, у звязку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги і в частині незгоди з розміром, стягнутої судовим рішенням, пені у сумі 1000 доларів США з підстав їх недоведеності.

Так, задовольняючи частково вимоги Банку до відповідачів про стягнення пені та зменшуючи її з 4 694,09 доларів США до 1 000 доларів США, суд першої інстанції врахував стан здоровя ОСОБА_1, а саме те що він потребує постійного медичного лікування та проведення операцій, матеріальне становище відповідача та заяву його представника щодо зменшення розміру неустойки.

При цьому колегія суддів враховує відсутність спору по стягнутій сумі, оскільки рішення суду в цій частині Банком не оскаржується, а відповідач заперечуючи проти стягнутої судом суми пені не наводить свого розрахунку, відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, якій би підтвердив чи спростував висновок суду першої інстанції, щодо розміру стягнутої пені. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, в частині того, що судом першої інстанції не зясовано чому не зверталось стягнення на предмет іпотеки будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Апостолівський район, с. Марянське, вул. Лісна, № 16-а, та не перевірено наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи зазначене, саме позивач наділений правом визначатись з предметом позову, отже доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Що стосується перевірки факту наявності у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, колегія суддів зазначає, що вказане не було предметом розгляду справи, що переглядається. Відповідного позову відповідачем не заявлялось, крім того ні відповідачем не його представником не було надано суду будь-яких доказів згідно ст. 10 ЦПК України на підтвердження своїх тверджень та сумнівів.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові до поручителя ОСОБА_1

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_4