УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя під головуванням судді Матвєєвої Ю. О при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі подання державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 про оголошення розшуку ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року державний виконавець Волошина Н.О. звернулась до суду із поданням про оголошення розшуку ОСОБА_2 Заявлену вимогу держвиконавець обґрунтував наступним. На виконанні ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 380,00 грн. 25 червня 2015 року держвиконавцем здійснено вихід за адресою боржника АДРЕСА_1, під час чого встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за цією адресою, але не мешкає. Встановити його місцезнаходження не виявилось можливим. На підставі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та просила оголосити розшук боржника.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що зазначене подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Іллічівському відділі ДВС Маріупольського МУЮ знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 264/2585/15-ц, виданого 29 травня 2015 року Іллічівським райсудом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 380,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження відкрито 17 червня 2015р., про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документам про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов'язки у сфері матеріальних правовідносин.

У примусовому порядку державними виконавчими службами виконуються рішення суду у цивільних справах та інші рішення державних органів, якими задоволено вимоги про зобов'язання боржника до виконання певних дій або стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Приписи ч. 1 ст. 11 Закону України встановлюють обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В обґрунтування заявленого подання державним виконавцем надано відомості щодо відсутності та наявності у боржника нерухомого майна, а також акт державного виконавця від 25 червня 2015 року, яким встановлено що за адресою, вказаною у виконавчому листі, ОСОБА_2 не мешкає, встановити його місцезнаходження не виявилось можливим.

Згідно із п. 10 ч. 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатись до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи.

Разом з цим, пунктом 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 р. № 512/5 встановлено, що перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 вказаного Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що державний виконавець на підтвердження своїх вимог не подав доказів про те, що боржнику ОСОБА_2, надсилались вимоги про добровільне виконання зобов'язань та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання заведеного виконавчого провадження.

Не надано суду і доказів, з яких би вбачалося ухилення боржника від виконання рішення суду, а також не надано іншої необхідної інформації, отриманої від учасників виконавчого провадження та відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації чи місця проживання особи боржника в інших районах міста. Не надано доказів направлення запитів щодо офіційного місця реєстрації боржника, в тому числі відповіді з Іллічівскького РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України.

Також відсутні докази які б підтверджували, що державним виконавцем у повному обсязі згідно пункту 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень були проведені дії по встановленню місцезнаходження боржника, зокрема не представлено доказів звернення до банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника.

Крім того, не надано доказів вручення матеріалів виконавчого провадження, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, яка відповідно до вимог частини 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» має бути надіслана боржнику рекомендованим листом з повідомленням, що може свідчити про можливе недотримання встановленого порядку та незабезпечення прав боржника на добровільне виконання рішення суду.

Отже, державним виконавцем не надано достатніх доказів, які б свідчили про здійснення повного обсягу виконавчих дій та вжиття заходів примусового виконання рішення, передбачені статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», для всебічного встановлення можливості виконання рішення за відсутності боржника.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Беручи до уваги вказані положення та встановлені обставини, суд вважає, що оголошення боржника у розшук є передчасним, оскільки державним виконавцем не представлено суду доказів вжиття всіх передбачених законом та Інструкцією з організації примусового виконання рішень заходів для своєчасного і належного виконання виконавчого документу, а також доказів повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та вручення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У звязку із цим у задоволенні подання слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що державний виконавець не позбавлений права знову звернутися до суду із поданням про оголошення розшуку боржника після виконання передбачених законом заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 11, 32, 40 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3.12. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, ст. 375 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області ОСОБА_1 про оголошення розшуку ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_5