Справа №591/1847/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1533/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4»

про розірвання договору та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позивачка не погодилася з цим рішенням та, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що договірні правовідносини між позивачкою та банком виникли з 15 лютого 2012 року, коли між сторонами був укладений договір банківського вкладу та договір банківського рахунка, за умовами яких ОСОБА_3 розмістила в банку строковий вклад у сумі 9315 доларів США.

15 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про повернення суми депозиту та нарахованих процентів. Оскільки банк був позбавлений можливості повернуту всю суму вкладу у валюті через встановлені НБУ обмеження в видачі готівкових коштів в іноземній валюті у межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом, в цей же день вона звернулася із заявою про продовження строку дії договору на 1 місяць (а.с. 18).

Проте, 15 серпня 2014 року сторони фактично уклали новий договір банківського вкладу «НВУ «Щомісячний» № 833952/2014 зі строком дії до 15 вересня 2015 року, з сумою початкового вкладу 12811,27 доларів США, стандартною ставкою 10,6 % річних на перший місяць дії вкладу, а з другого місяця по тридцятий згідно з умовами вкладу, оголошеними на інтернет-сайті банку (а.с. 20).

Пунктом 1.7 договору передбачено, що дата вимоги вкладником свого вкладу 15 вересня 2015 року, а дата вимоги пролонгованого вкладу є датою, що співпадає з першим днем по закінченні кожного наступного строку від дати укладення договору.

Розрахунковим періодом є кожен місяць.

Порядок припинення договору та закриття рахунку визначений Правилами відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб в ПАТ «ВіЕйБі Банк» (п. 2.4).

Також договором передбачено, що при достроковому закритті вкладу проценти перераховуються за кожен повний місяць вкладу, а якщо місяць є неповним за ставкою, яка діє при достроковому закритті вкладу, оголошеною на інтернет-сайті банку (п. 1.6).

17 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулася до банку із заявою про повернення вкладу (а.с. 19).

Зазначені обставини вірно встановлені місцевим судом на підставі належним чином досліджених та оцінених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи і сторонами не заперечуються.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини між сторонами регулюються нормами спеціального закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого забороняють банку під час дії тимчасової адміністрації здійснювати задоволення вимог вкладників. Крім того, позивачка була включена до реєстру вкладників та згодом отримала 200000 грн. від Фонду гарантування вкладів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Уклавши новий договір банківського вкладу, з 15 серпня 2014 року для сторін договору почали діяти його умови, у тому числі обумовлений строк його дії до 15 вересня 2015 року, що є датою вимоги вкладником свого вкладу, а також умови дострокового закриття вкладу та порядок припинення договору та закриття рахунку.

Звернувшись 17 листопада 2014 року до банку з вимогою повернути кошти, договір банківського вкладу достроково було припинено, а кошти заявниці переведені на поточний рахунок на вимогу «Для виплат», тобто почав діяти договір банківського рахунку.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та інші, непередбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління Національного Банку України від 20 листопада 2014 року №733 «Про віднесення ПАТ «ВАБ» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію прийнято рішення від 20 листопада 2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВАБ», яка була введена з 21 листопада 2014 року та у подальшому продовжена (а.с.37, 38, 39).

З 20 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації цього банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб.

Таке відшкодування позивачка отримала 09 лютого 2015 року у сумі 200000 грн., залишок коштів 126963,15 грн. за вимогою ОСОБА_3 частково внесено до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку у сумі 124709,41 грн., а решта 2253,74 грн. вважається погашеною, оскільки задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягає (а.с. 41).

Отже, у зв'язку з запровадженням в ПАТ «ВАБ» тимчасової адміністрації, розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його банківських рахунках обмежуються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону), який є спеціальним законом і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, ч.1 цієї статті передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України, вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку, сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов обґрунтованого висновку, що запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення відповідача від виконання умов укладеного з банком договору, а вимоги позивачки про повернення їй решти невиплаченої суми депозиту та відсотків задовольнятимуться відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З цих підстав доводи заявника апеляційної скарги про помилкове застосування судом до спірних правовідносини норм спеціального закону, а також про те, що введення у банку тимчасової адміністрації або мораторію на задоволення вимог кредиторів не є перешкодою для розгляду в суді вимог вкладників депозитних рахунків щодо своєчасного або дострокового їх повернення є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції правильно вирішив спір щодо правовідносин, які виникли між сторонами та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: