Провадження №2/369/426/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13.07.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони здоровя Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про оскарження висновку лікаря про наявність психічного захворювання ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1987 року, з діагнозом інволіоцітний параноїд.

Вважає діагноз не вірним, таким що був поставлений з порушенням її прав і підлягає скасуванню, оскільки їй не хто ні коли не роз'яснював її діагноз, вона і її близькі, не подавали письмової заяви, або згоди на проведення психіатричного огляду, у перегляді діагнозу, відповідно до довідки від 02. 08. 1995, їй було відмовлено.

Тому просила зобов'язати відповідача зняти її з обліку лікаря психіатра.

В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали.

Відповідач в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у лікаря психіатра з 1987 року, з діагнозом інволіоцітний параноїд.

Згідно діючому законодавству з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання проводиться психіатричний огляд особи.

Порядок проведення психіатричного огляду особи визначений в ЗУ «Про психіатричну допомогу». ОСОБА_2 в ст. 3 ставить основоположну презумпцію про те, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Закон України «Про психіатричну допомогу» у ст. 11 встановлює, що психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні житгєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність; завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем- психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Висновок про стан психічного здоров'я особи можна оскаржити на підставі ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про психіатричну допомогу», яка встановлює, що рішення, чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, можуть бути оскаржені, за вибором цих громадян, до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або безпосередньо до суду.

Ст. 33 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює відповідальність за порушення законодавства про психіатричну допомогу, а саме: особи, винні у порушенні законодавства про психіатричну допомогу, несуть відповідальність згідно з законами України.

Конституція України у ст. 3 проголошує визнання людини, її життя та здоров'я, честі і гідності, недоторканості та безпеки найвищою соціальною цінністю. Регулюючий вплив конституційної держави на соціальну сферу життєдіяльності суспільства передбачає законодавче регулювання найважливіших відносин у сфері охорони життя та здоров'я людини. Засади соціальних відносин отримали досить широке відображення в статтях Конституції України. У сфері охорони життя та здоров'я людини Конституція України встановлює такі особисті права і свободи людини: право на життя та право на захист свого життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань (ст. 27); право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування(ст.49).

Цивільний Кодекс України визначає здоров'я людини як особисте немайнове благо, що охороняється цивільним законодавством. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Також ЦК України встановлює, що захист особистого немайнового права від протиправних посягань здійснюється способами, встановленими главою З ЦК.

Особа, особисте немайнове право якої порушене, може вимагати припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, яка була нанесена особі внаслідок порушення його права.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №50ц від 22.04.2015 ОСОБА_1, з 1983 року страждає на хронічний маячний розлад (МКХ-10; F 22.8) у формі інволюційного параноїду, тож раніше з 1987 року, даний діагноз був поставлений їй правильно, тому підстави для задоволення позовних вимог позивачки відсутні.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ЗУ «Про психіатричну експертизу», ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Відділу охорони здоровя Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про оскарження висновку лікаря про наявність психічного захворювання, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: