Ухвала

іменем україни

29 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2010 року за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 вирішив придбати у нього належний йому автомобіль марки «АУДІ В-4, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у зв'язку з чим передав йому 6 500 доларів США, про що свідчить розписка, написана ОСОБА_4 Того ж дня ОСОБА_4 була оформлена нотаріально посвідчена довіреність на його ім'я на управління та розпорядження вказаним автомобілем.

25 грудня 2013 року працівниками Державної автомобільної інспекції було затримано та вилучено у нього вказаний автомобіль як такий, що перебуває під арештом згідно із постановою відділу державної виконавчої служби.

Зазначав, що в добровільному порядку відповідач кошти не повернув, реальна воля сторін була направлена на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який у подальшому укладений не був, оскільки на автомобіль був накладений арешт.

Вважав, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, просив на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 6 500 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 вересня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 6 500 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 97 240 грн та 1 015 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд посилався на те, що безпідставно отримавши кошти у ОСОБА_5, ОСОБА_4 збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 20 липня 2010 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 та інших продати, здати в оренду належний ОСОБА_4 автомобіль марки «АУДІ В-4», 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно із розпискою від 20 липня 2010 року, написаною

ОСОБА_4, ОСОБА_3 сплатив власнику автомобіля ОСОБА_4

6 500 доларів США.

25 грудня 2013 року працівниками державної патрульної служби зазначений автомобіль було затримано та вилучено на підставі постанови Другого відділу державної виконавчої служби про арешт майна боржника ОСОБА_4

Апеляційний суд вважав доведеним, що відповідачем кошти отримані безпідставно, оскільки їх отримання не можна розглядати ані як укладення договору купівлі-продажу автомобіля, так як транспортний засіб підлягає обов'язковій реєстрації, що не було зроблено, ані як договір доручення, оскільки за довіреністю не передбачено можливості отримання довірителем коштів при її укладенні.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на безпідставність отримання ОСОБА_4 грошових коштів, які просив стягнути в порядку ст. 1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Установлено, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2014 року ОСОБА_5 відмовлено у стягненні з

ОСОБА_4 коштів. Даним рішенням установлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу автомобіля не укладався, а відбувся договір доручення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що між сторонами існують договірні відносини. Разом із тим правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, вірно виходив із того, що правовідносини між сторонами регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не нормою ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі місцевим судом не були порушені норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального закону.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 листопада 2014 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 3 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська