Справа №489/1384/15-ц 07.07.2015 07.07.2015 07.07.2015
Провадження №22-ц/784/1587/15
Головуючий в суді 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

7 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Прокопчук Л.М.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк) про стягнення коштів за договорами банківських вкладів, з урахуванням три проценти річних від простроченої суми.

В обгрунтування позову позивач вказував, що 29 серпня 2014 року між ним та Банком укладено договір № 2013134 строкового банківського вкладу без поповнення «ПУ «Перший» в сумі 13 500 дол. США з виплатою 11,5 % річних строком на три місяці, зі сплатою процентів та суми вкладу в кінці дії договору (тобто 29 листопада 2014 року) на його поточний рахунок № 81936409 у цьому ж банку (пункти 2.5 -2.6 договору).

В звязку з тим, що по закінченню строку договору, Банк не зміг повернути йому всю суму вкладу (з 2 грудня по 15 грудня 2014 року включно він зміг отримати лише 500 дол. США), тому за домовленістю з відповідачем залишок вкладу в сумі 13 000 дол. США відповідач мав повернути йому через місяць.

Для цього він уклав з Банком 2 грудня 2014 року інший договір № 2078637 строкового банківського вкладу без поповнення «ПУ «Перший» на суму 13 000 дол. США строком на 1 місяць (до 2 січня 2015 року) з виплатою 8 % річних від суми вкладу.

Після закінчення строку договору Банк зобовязався перерахувати усі належні йому кошти на той же його поточний рахунок № 81936409 у цьому ж банку.

Проте, по закінченню строку останнього договору вклад йому не повернуто.

14 січня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та процентів, які йому повністю не повернуто й на час звернення до суду.

Посилаючись на викладене та порушення його прав вкладника, позивач просив стягнути з відповідача на його користь:

- залишок вкладу в сумі 329,01 дол. США за договором банківського вкладу № 2013134 від 29 серпня 2014 року;

- вклад 13 000 дол. США та 260 дол. США ( 8 % річних) процентів за договором банківського вкладу № 2078637 від 2 грудня 2014 року.

- 3 % річних в сумі 97,5 дол. США від простроченої суми на день подачі позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що 6 січня 2015 року перерахував з останнього вкладного рахунку позивача ( № 2078637) на його поточний рахунок № 81936409 суму вкладу з нарахованими процентами, з якого він і зняв кошти, оскільки станом на 6 квітня 2015 року залишок коштів на його поточному рахунку становив 0,45 дол. США. Крім того, посилався на введення з 6 лютого 2015 року Тимчасової адміністрації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача:

- за договором строкового банківського вкладу № 2013134 від 29 серпня 2014 року проценти в розмірі 329,01 дол. США;

- за договором банківського вкладу № 2078637 від 2 грудня 2014 року 13 686,51 дол. США, із яких: 13 000 дол. США - вклад, 260 дол. США проценти за користування вкладом, 97,50 дол. США 3 % річних.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обовязки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За змістом ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 29 серпня 2014 року між позивачем та Банком укладено договір № 2013134 строкового банківського вкладу без поповнення «ПУ «Перший» в сумі 13 500 дол. США з виплатою 11,5 % річних строком на три місяці, зі сплатою процентів та суми вкладу в кінці дії договору (тобто 29 листопада 2014 року) на його поточний рахунок № 81936409 у цьому ж банку (пункти 2.5 -2.6 договору).

Строк договору за цим строковим банківським вкладом становить з 29 серпня 2014 року по 29 листопада 2014 року. Проте, лише 1 грудня 2014 року (із запізненням на 29 днів) сума вкладу (13 500 дол. США) з нарахованими процентами (329,01 дол. США) була перерахована на поточний рахунок позивача у цьому Банку № 81936409.

В період з 2 грудня по 15 грудня 2014 року включно позивач зміг отримати з поточного рахунку лише 500 дол. США ( отримуючи щодня по 50 дол. США).

2 грудня 2014 року позивач уклав інший договір № 2078637 строкового банківського вкладу без поповнення «ПУ «Перший» на суму 13 000 дол. США строком на 1 місяць (до 2 січня 2015 року) з виплатою 8 % річних від суми вкладу, на який перераховано 13 000 дол. США 2 грудня 2014 року із його поточного рахунку № 81936409. Інші умови договору є аналогічними з першим договором строкового банківського вкладу.

Строк цього договору закінчився 2 січня 2015 року, а 6 січня 2015 року (із простроченням на 4 дні) на поточний рахунок позивача переховано 13 000 дол. США вкладу та 85,47 дол. США процентів ( із яких відраховано 12,82 дол. США в бюджет в якості податку на проценти згідно зі ст. 167 п.170.4 та ст. 170 Податкового кодексу України). Вклад та проценти не повернуто.

14 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми вкладу та процентів, однак отримав відповідь про те, що до 3 березня 2015 року діятимуть введені обмеження на зняття коштів в іноземній валюті (а.с. 7-8).

2 лютого 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, станом на час звернення до суду та на час розгляду справи вклад та проценти позивачу не повернуті.

З 6 лютого 2015 року по 5 травня 2015 року у Банку введена Тимчасова адміністрація, дія якої продовжена до 6 червня 2015 року включно (а.с. 37-38).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість Банку перед позивачем підтверджується виписками по рахункам Банку (а.с. 6, 33-36), а тому стягнув всього 13 686,51 дол. США заборгованості по вкладу та процентам, а також 3% річних за прострочення грошового зобовязання станом на 2 лютого 2015 року, із яких :

- нараховані за договором строкового банківського вкладу № 2013134 від 29 серпня 2014 року проценти в розмірі 329,01 дол. США, які перераховані на поточний рахунок, але не видані позивачу;

- за договором банківського вкладу № 2078637 від 2 грудня 2014 року 13 000 дол. США вклад, 260 дол. США проценти за користування вкладом, а також 97,50 дол. США - 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобовязання по день звернення до суду.

Заперечуючи проти позову, Банк не надав обґрунтованого та змістовного розрахунку заборгованості, яка утворилася перед позивачем станом на 2 лютого 2015 року ( як заявлено позов).

Натомість відповідач посилався на те, що станом на 30 квітня 2015 року заборгованість Банку перед позивачем становить 13 400,45 дол. США, які знаходяться на накопичувальному рахунку, а оскільки позивач вимог про зняття коштів з накопичувального рахунку позивач не заявляв, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов.

Проте, такі доводи є безпідставними, оскільки не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Крім того, вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Також є безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що Банк виконав свій обовязок за договором банківського вкладу, перерахувавши вклад та проценти на поточний рахунок позичальника, хоча й із запізненням, однак, з урахуванням введених нормативно-правових актів НБУ, Банк не несе відповідальності за те, що позивач не може зняти кошти з поточного рахунку (а в подальшому з накопичувального)

До того ж, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відшкодування буде проводитися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки стосується порядку виконання рішення.

З урахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: