справа № 243/1465/15-ц
Провадження № 2/243/973/2015
24 березня 2015 року м. Cлов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Ляшко О.О.,
за участю позивача ОСОБА_3,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про позбавлення права користування житловим приміщенням,-
19 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. В зазначеному будинку зареєстровані його син, ОСОБА_1, колишня дружина сина ОСОБА_4, їх малолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На початку 2014 року сім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпалась, і вони одразу добровільно припинили користуватися житловим будинком АДРЕСА_1. Відповідачі не проживають в зазначеному будинку без поважних причин понад рік, місцем проживання неповнолітніх дітей відповідачів є місце проживання їх батьків. На сьогоднішній день він позбавлений вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном. За таких обставин просить позбавити ОСОБА_1, ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримав та пояснив, що відповідач ОСОБА_1 його син, а відповідач ОСОБА_4 колишня дружина сина. Сім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживали у будинку АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності. На початку 2014 року їхня сім'я розпалась, і вони одразу припинили користування житловим будинком, виїхали з домоволодіння. Будь-якої домовленості про те, що відповідачі можуть бути відсутніми понад один рік за місцем проживання по АДРЕСА_1, у них не було. Вважає, що оскільки відповідачі понад рік без поважних причин не проживали у вказаному житловому будинку, то вони втратили право користування цим житлом, а тому просить позбавити відповідачів права користування жилим приміщенням.
Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні висловила думку про те, що позов слід задовольнити.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 не з'явились, були повідомлені про час та місце судового розгляду у порядку, передбаченому ст. 74 ЦПК України, а тому вважається належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначив, що він проживає по сусідству із позивачем ОСОБА_3, по АДРЕСА_1, підтверджує, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з лютого 2014 року виїхали з постійного місця проживання по АДРЕСА_1, і більше він їх не бачив. Свідок ствердив, що ОСОБА_1 та позивач є членами однієї родини, спільно проживали, вели спільне господарство. Також свідок ОСОБА_7 показав, що відповідачі виїхали з будинку з будинку добровільно, наскільки йому відомо бу3дь-яких перешкод для повернення у них немає.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству із позивачем ОСОБА_3, по АДРЕСА_1, може ствердити, що відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за цією адресою не проживають з лютого 2014 р.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності та їх обтяжень, власником житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 (а.с.28).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1, є сином позивача ОСОБА_3.(а.с.10)
Відповідачі ОСОБА_1, та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 28 лютого 2009 року, згідно рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 грудня 2014 року, шлюб між ними було розірвано.(а.с.18)
У відповідності до записів домової книги по АДРЕСА_1, ОСОБА_1, та ОСОБА_4, зареєстровані у будинку з 31 березня 2010 року.
Згідно акту б/н від 17 лютого 2015 року, виданого головою комітету мікрорайону «Ж/Д №2» м. Слов'янська та у відповідності до позначки на повістці, яка зроблена головою комітету, ОСОБА_1, ОСОБА_4, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, однак з лютого 2014 року за вказаною адресою не проживають, особистий речей у приміщенні будинку немає. (а.с.4)
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.
Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст.150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; Особою визнається - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У відповідності до п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном(речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні достовірно встановлено і вказані обставини не спростовані відповідачами, що ОСОБА_1 є членом родини позивача ОСОБА_3, а ОСОБА_2 є колишнім членом позивача ОСОБА_3. Відповідачі залишили місце проживання по АДРЕСА_1 на початку лютого 2014 року добровільно, і без будь-яких поважних причин не проживають у будинку по АДРЕСА_1 по даний час, тобто понад рік. Наведені обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які суд приймає до уваги, оскільки вони дані під присягою та не суперечать іншим зібраним доказам по справі, не містять внутрішніх протиріч та узгоджуються між собою, підтверджується актом обстеження місця проживання від 17 лютого 2015 року. Та обставина, що відповідачі не є власниками будинку, розташованого по АДРЕСА_1, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку, з яких вбачається, що право власності на вказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, - належить позивачу на праві власності. Судом також не встановлено, що між позивачем та відповідачами існує домовленість про те, що відповідачі можуть бути відсутні понад рік за місцем проживання по АДРЕСА_1.
Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності та відповідні ним норми чинного законодавства, роз'яснення Пленуму ВССУ, суд дійшов до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням у будинку, розташованому по АДРЕСА_1, а тому позов про позбавлення права користування відповідачів спірним житловим приміщенням є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Крім того, у відповідності із ст. 81, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачів в прибуток держави судовий збір в сумі по 121 грн. 80 коп. з кожного.
На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.3,7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.16,319, 321, 379, 382, 391,405 ЦК України, ст. 150,156 ЖК України, ст. ст.3, 15, 60, 61, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, права користування житловим приміщенням житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами, розташованого за адресою:АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНН НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНН невідомий, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь держави судовий збір по 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з кожного.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 27 березня 2015 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду: О.В. Ільяшевич