Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 17 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, мотивуючи вимоги тим, що за кредитним договором від 9 вересня 2008 року № 206/08 банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14, 4 % річних до 8 вересня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом із ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 66 кв. м. з належними до нього будівлями й спорудами та земельна ділянка площею 0, 07 га за цією адресою, що належать на праві власності іпотекодавцю.

Рішенням Свалявського районного суду від 3 листопада 2010 року стягнуто із ОСОБА_2 16226,49 доларів США заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив виселити із будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1 та зняти її із реєстраційного обліку.

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про припинення іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що треті прилюдні торги із реалізації предмета іпотеки не відбулися, а стягувач відмовився від права придбати його шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, тому просила визнати припиненою іпотеку на підставі ч. 3 ст. 49 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2014 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Виселено із будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4., із зняттям із реєстраційного обліку. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про припинення іпотеки відмовлено та вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, із зняттям із реєстраційного обліку, та стягнення із ОСОБА_2 судового збору. У цій частині у позові ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2014 року скасовано у частині вирішення позову публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про виселення, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30 квітня 2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про виселення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_5, яка представляє інтереси відповідачки ОСОБА_1, підтримала апеляційну скаргу.

Представник банку Рябець В.М. просив відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині про виселення ОСОБА_1 з належного їй на праві власності будинку, переданого іпотеку банку для забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлено, що за кредитним договором від 9 вересня 2008 року № 206/08 банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14, 4 % річних до 8 вересня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом із ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 66 кв. м. з належними до нього будівлями й спорудами та земельна ділянка площею 0, 07 га за цією адресою.

Встановлено, що рішенням Свалявського районного суду від 3 листопада 2010 року, яке набуло законної сили, з ОСОБА_1, ОСОБА_2 стягнуто 16226,49 доларів США заборгованості за кредитним договором та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - будинок в АДРЕСА_1, загальною площею 66,0 кв.м., житловою 49,4 кв.м. та належну до нього земельну ділянку, загальною площею 0,0700 га, які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності в зв'язку з невиконання умов договору (а.с.23-27).

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-455 від 16 вересня 2011 року.

Відповідач ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 4 серпня 2008 року, виданим Голубинською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету № 47 від 31 липня 2008 року (а.с. 13).

Згідно довідки Голубинської сільської ради за № 65 від 28 січня 2014 року ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 94).

З довідки Свалявського районного сектору головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області за № 173 від 4 лютого 2014 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1, зареєстрована, в тому числі, ОСОБА_1, 1944 року народження.

Встановлено, що 27 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала вимогу ПАТ «Укргазбанк» за № 2313 від 25 вересня 2013 року про добровільне звільнення житлового будинку АДРЕСА_1 протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання цієї вимоги та попередження, що у разі невиконання даної вимоги у встановлений строк добровільно, примусове виселення буде здійснено у судовому порядку (а.с. 32, 33).

Виходячи з наведеного суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог банку про виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 Свалявського району і зняття з реєстраційного обліку та рішення апеляційної інстанції про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині і відмови у виселенні ОСОБА_1, суд касаційної інстанції зазначив в ухвалі від 10 грудня 2014 року, що залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про примусове виселення ОСОБА_1 із обтяженого іпотекою будинку, апеляційний суд не звернув уваги на те, що виконавчий лист № 2-455 від 16 вересня 2011 року, виданий на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, повернуто стягувачу без виконання, відомостей про те, що стягнення на предмет іпотеки звернуто в інший спосіб та щодо проведення стягнення за таким виконавчим листом, матеріали справи не містять, а тому висновки апеляційного суду про те, що в іпотекодержателя виникло право вимоги на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є передчасними.

Згідно Інформації про виконавче провадження номер 40896846 останнє виконавче провадження було розпочате відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Свалявського МРУЮ від 25 листопада 2013 року, а 25 лютого 2014 року державний виконавець відділу ДВС Свалявського РУЮ винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення).

Представник банку Рябець В.М. пояснив, що після повернення вказаного вище виконавчого листа проведення стягнення за таким виконавчим листом не проводиться.

Таким чином, на день ухвалення рішення суду першої інстанції від 17 березня 2014 року про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку не відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про іпотеку», оскільки виконавчий лист № 2-455 від 16 вересня 2011 року, виданий на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, повернуто 25 лютого 2014 року стягувачу без виконання, відомостей про те, що стягнення на предмет іпотеки звернуто в інший спосіб та щодо проведення стягнення за таким виконавчим листом, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та на підставі пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду про виселення ОСОБА_1 з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку підлягає скасуванню як незаконне та необгрунтоване й необхідно ухвалити нове рішення про відмову банку в задоволенні позову про виселення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 17 березня 2014 року в частині виселення ОСОБА_1 скасувати.

В позові публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про виселення з будинку АДРЕСА_1, Свалявського району, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: