АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/733/15 Справа № 190/1655/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Резніченко М. С. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: - Пищиди М.М.,

cуддів: - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.,

при секретарі: - Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в період з 13.12.2003 р. по 29.03.2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З грудня 2003 р. разом із відповідачем проживала в будинку АДРЕСА_1, який відповідач отримав у приватну власність відповідно до договору дарування від 08. 09. 2000 року.

У вересні 2012 р. за спільні кошти - 50020 грн., придбали будинок АДРЕСА_2.

Після розірвання шлюбу позивачка разом із сином продовжувала проживати в цьому будинку.

Вважає, що спірний будинок куплений відповідачем в інтересах сім'ї.

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право на 1/2 частку спірного будинку, стягнувши на її користь грошову компенсацію у сумі 25010 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок є особистою власністю відповідача.

Така позиція районного суду правила з гогляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 13 грудня 2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

На підставі договору дарування від 08.09.2000 р. ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_7 прийняв в дар жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Згідно розписок від 11.06.2012 р. і 26.06.2012 р. ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_10 за продаж цього будинку 48000 грн. (а.с. 60-61).

Договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 укладено 08.05.2013 р. (а.с. 59).

Рішенням П'ятихатського районного суду від 18 березня 2013 р. шлюб між сторонами розірвано. З описової та мотивувальної частини цього рішення вбачається , що шлюбні відносини між подружжям припинені у жовтні 2012 р. (а.с. 13).

На підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2012 р., посвідченого державним нотаріусом П'ятихатської держнотконтори (реєстр № 1-1006), житловий будинок по АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_7, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 14).

Згідно Звіту про незалежну оцінку від 15.04.2013 р., ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_2 становить 50020 грн. (а.с. 15-37).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Правилами статті 61 цього Кодексу визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної умісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин 3, 4 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Пунктом 24 цієї Постанови визначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року - залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: