Справа № 591/223/15-ц
Провадження № 2/591/582/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Біріної Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського вкладу «Найкращий від on-line» № 0196, відповідно до якого він передав банку 5 048,71 доларів США строком до 06.01.2015 року під 9,5 % річних. Крім того, 08.10.2014 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2», відповідно до якого він передав банку 480 доларів США строком до 06.01.2015 року під 8% річних. Після закінчення строку дії договорів позивач звернувся до відповідача із заявами від 05.01.2015 р. та від 06.01.2015 року про повернення вкладу, однак банк виконав свої зобовязання та не повернув коштів за договорами в передбачений ними строк. В подальшому позивачем 11.06.2015 року було отримано суму вкладу в розмірі 5 656,09 доларів США. Просить стягнути з відповідача на свою користь три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 535,34 грн., 9 768,38 грн. інфляційних збитків, та 195 371,65 грн. неустойки, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважав, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що склалися між сторонами, не поширюється, крім того, не повинна нараховуватися неустойка та три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання, оскільки у банку введена тимчасова адміністрація, також інфляційні збитки не нараховуються, оскільки договір був укладений в іноземній валюті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 08.10.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір банківського вкладу «Найкращий від on-line» № 0196, відповідно до якого позивач передав банку 5 048,71 доларів США строком до 06.01.2015 року під 9,5 % річних. Крім того, 08.10.2014 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Дякуємо за довіру-2», відповідно до якого він передав банку 480 доларів США строком до 06.01.2015 року під 8% річних (а.с.7,8).

Після закінчення строку дії договорів ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявами від 05.01.2015 р. та від 06.01.2015 року про повернення вкладу, однак банк не виконав свої зобовязання та не повернув коштів за договорами (а.с.10,11, 40).

На даний час заборгованість у сумі 5 656,09 доларів США позивачу виплачена 11.06.2015 року, що не заперечується сторонами.

Постановою правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення № 51 від 02.03.2015 року Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, дію якої продовжено до 02.09.2015 року (а.с.74-77).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини пятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Судом встановлено, що по закінченню строку дії договорів, позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчив свій намір припинити дію договорів.

У звязку з цим банк був зобовязаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 6 січня 2015 року. Проте ПАТ «Дельта Банк» повернув кошти позивачу лише 11 червня 2015 року, чим порушив свої грошові зобовязання.

Суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині стягнення інфляційних збитків, виходячи з того, що норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Оскільки спірні правовідносини випливають з договорів банківського вкладу, укладених в іноземній валюті. То дані положення закону на ці правовідносини не поширюються.

На думку суду, до спірних правовідносин слід застосовувати також вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки з огляду на положення ст. 1066 ЦК України, та розяснення, які містяться в п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», договір банківського рахунку є договором про надання послуг, та Закон України «Про захист прав споживачів» регулює також відносини, що виникають з договорів про відкриття банківського рахунку.

Відповідно до ст. 10 п. 5 вказаного Закону у разі, якщо виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у правовідносинах, що склалися, забороняє задовольнити вимоги позивача про стягнення неустойки та трьох відсотків річних за порушення виконання зобовязання за весь час прострочення виконання грошових зобовязань.

Враховуючи, що відповідно до п.3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування неустойки та інших фінансових санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань банку перед кредиторами не здійснюється, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про нарахування неустойки та трьох відсотків річних за період від дня початку прострочення виконання зобовязання банком до дня введення в банку тимчасової адміністрації.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка в розмірі 3% від суми боргу за вкладами ( 5 635 доларів США) за період з 06.01.2015 до 02.03.2015 р. (з дня закінчення договорів банківського вкладу до дня введення тимчасової адміністрації) за 56 днів затримки в сумі 9 466,80 доларів США, що за курсом НБУ (станом на дату заявлення цих позовних вимог 13.05.2015 р.) складає 195 371,65 грн.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України, що дорівнює 535,34 грн. (56 днів прострочення * 25,94 долари США (за курсом 20,64 грн. за 1 долар) = 535,34 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 1 959 гривень 07 копійок.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 386, 526, 625, 1058, 1060 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 3 відсотки річних в сумі 535 гривень 54 копійки та неустойку в сумі 195 371 гривня 65 копійок, всього 195 906 гривень 99 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судові витрати в сумі 1 959 гривень 07 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, в цей же строк з моменту отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В.Грищенко