Справа № 521/4892/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Мазун І.А.
при секретарі Торжинській К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позовна заява обумовлена тим, що 05.12.2014р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем BMW X5 державний номер В7760НК на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Космонавтів, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу автомобілю позивача на головній дорозі, чим допустив з ним зіткнення.
Представником позивача було подане клопотання через канцелярію суду про розгляд справи за його відсутністю, про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, на задоволенні позовних вимог наполягав.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про дату та час судових засідань був належним чином сповіщений, про що свідчить повідомлення про вручення йому судової повістки 30.05.2015 р.
За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, аналізуючи норми чинного законодавства, що стосуються суті спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив, що 05.12.2014 р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем BMW X5 державний номер В7760НК на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Космонавтів, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу автомобілю позивача на головній дорозі, чим допустив з ним зіткнення.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка не бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Позивачем по справі були надані належні письмові докази в обґрунтування позовних вимог, у свою чергу відповідач по справі не надавав суду доказів або заперечень для спростування доводів позивача, в судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце судових засідань сповіщався належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.
Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).
Відповідно до ч. 4 абз. 1 вказаного Пленуму розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до п. 2.2. Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Враховуючи те, що позивачем не було доведено наявність суттєвих моральних переживань, однак наявний склад цивільно-правової відповідальності, то позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволення в частині стягнення з відповідача 2000 грн.
З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів суд вважає, що позивач довів ті обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивач є інвалідом 1-ї групи, звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягнення судовий збір в сумі 631,44грн. (611,44грн.- судовий збір за матеріальну шкоду та 20грн. судовий збір за моральну шкоду).
На підставі ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. 11, ч. 1 ст. 59, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити
Стягнути з ОСОБА_2, 14.07.1984р.н., (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в сумі 631 (шістсот тридцять одна) 44коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії позивачем в загальному порядку
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН