АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6478/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.,

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі Кутц А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «НАСТА» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 матеріальної шкоди в сумі 14175 гривень 49 копійок та моральної шкоди в сумі 10000 гривень, завданої внаслідок ДТП, яка сталась 15.11.2011 року.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ТОВ «СК «НАСТА» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що в наслідок порушення відповідачами встановлених правил дорожнього руху, та здійснення дорожньо-транспортної пригоди їй була завдана моральна та матеріальна шкода. На думку апелянта, районний суд належним чином не встановив всі обставини у справі, та не взяв до уваги приписи п.16 постанови 4 Пленум ВССУ, згідно з якими відповідачі несуть солідарну відповідальність за спричинену позивачу шкоду внаслідок ДТП.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу із наведених у ній доводів. Інші сторони у судове засідання не з'явились, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження, що саме винними діями відповідачів їй будо завдану шкоду, оскільки в матеріалах справи, такі докази відсутні. Крім того, цивільно-правова відповідальність обох відповідачів була застрахована, тому позивачем не вірно визначена особа відповідача.

Колегія суддів частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2011 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «БМВ»,д/н НОМЕР_1, яким на момент здійснення ДТП керував ОСОБА_4 та автомобіля марки БМВ, д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 обидва автомобіля отримали механічні пошкодження. 15 листопада 2011 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «БМВ» , державний номер НОМЕР_3 та ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «БМВ» державний номер НОМЕР_2, вчинено порушення ПДР України, внаслідок чого порушено кримінальну справу щодо їх обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 травня 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_3 закрито на підставі ст.46 КК України, у зв'язку з примиренням з потерпілою ОСОБА_5

Звернувшись до суду із зазначеним позовом, ОСОБА_2 посилається на те, що у зв'язку з порушенням відповідачами правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода між відповідачами де був пошкоджений її автомобіль «Шкода Фабіа» д/н НОМЕР_4, власником якого вона є, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що учасником дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.11.2011 року з вини ОСОБА_4, та ОСОБА_3 була позивач ОСОБА_2, яка є власником автомобіля «Шкода Фабіа» д/н НОМЕР_4. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП адміністративний протокол не складався, порушено кримінальну справу. (а.с.108). Згідно з довідкою Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві 15.11.2011 року о 13.50 год. автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту № 186 ТОВ «Експертплюс» про оцінку автомобіля «Шкода Фабіа» д/н НОМЕР_4 від 02.12.2011 року вартість відновлювального ремонту становить 14175 гривень 49 копійок, вартість матеріального збитку складає 8892,20 гривень.(а.с.19)

При розгляді кримінальної справи судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 15 листопада 2011 року приблизно о 15 год. 50 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «БМВ -740» д.н.з. НОМЕР_1 рухався по крайній лівій смузі руху, по проїжджій частині проспекту П.Тичини в напрямку від вул. Дніпровської Набережної в бік вул. Березняківської в м. Києві, зі швидкістю приблизно 60км/год, під'їжджаючи до будинку №4 по проспекту П.Тичини, помітивши виїжджаючий з дворової території на проспект П.Тичини автомобіль марки «БМВ-Х1» д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, яка виїжджала в крайню ліву смугу руху де і зупинилась, при цьому ОСОБА_4 не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинення свого транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України.

Також встановлено, що підсудна ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вона 15 листопада 2011 року приблизно о 13.50 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «БМВ -Х1» д.н.з. НОМЕР_2, рухаючись по дворовій території, та виїжджаючи на проспект П.Тичини в напрямку від будинку №4 в бік проїжджої частини прос. П.Тичини в м. Києві, не надала дорогу автомобілю марки «БМВ -740» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався в крайній лівій смузі руху по просп. П.Тичини в напрямку від вул. Дніпровська Набережна в бік вул. Березняківської в м. Києві, чим порушила п.10.2 ПДР України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачено, що за наявності всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 1190 ЦК України установлено, що за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів дійшла висновку про відповідальність відповідачів за завдані позивачу матеріальні збитки в сумі 8892,20 гривень по 4446 гривень 10 копійок з кожного і моральні збитки 3000 гривень по 1500 гривень з кожного у рівних частках.

На час скоєння дорожньо-траспортної пригоди автомобіль відповідача ОСОБА_3 був застрахований у ТОВ СК «Наста» (а.с. 96), на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, а тому висновок про відмову у задоволенні позову про відшкодування матеріальних та моральних збитків до ОСОБА_3 відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4, володільця автомобіля «БМВ -740» д.н.з. НОМЕР_1 на час скоєння ДТП застрахована не була, відтак вимоги позову щодо стягнення з відповідача матеріальних збитків в сумі 4446 гривень 10 копійок та моральних збитків є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що внаслідок неправомірних дій було пошкоджено майно позивача, колегія суддів на підставі ст. 1167 ЦК України вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4. З урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 4446 гривень 10 копійок та моральні збитки в розмірі 1500 гривень, судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді