Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Управління державного земельного агентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Управління державного земельного агентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Кіровська селищна рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки та державних актів на право власності на земельну ділянку

за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи вимоги тим, що за договором від 01 квітня 2009 року ОСОБА_4 подарував йому земельну ділянку площею 0, 270 га, розташовану на території АДРЕСА_1, із цільовим призначенням: 0, 150 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0, 120 га - для ведення особистого селянського господарства. На підставі договору дарування він отримав державні акти на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 27 листопада 2009 року.

Дарувальнику земельна ділянка виділена на підставі рішення IV сесії XXIV скликання Кіровської селищної ради народних депутатів від 25 жовтня 2002 року, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 24 березня 2003 року. При підготовці документів про приватизацію суміжної земельної ділянки ОСОБА_7 виявлено, що земельна ділянка, яку подарував йому (позивачу) ОСОБА_4, накладається на земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомості ОСОБА_7

За цих підстав позивач вважав державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3 від 24 березня 2003 року виданий ОСОБА_4 із порушенням вимог закону без погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем та підлягає визнанню недійсним.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 01 квітня 2009 року та державних актів на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 27 листопада 2009 року, посилаючись на те, що при підготовці документів про приватизацію суміжної земельної ділянки ОСОБА_7 виявлено, що земельна ділянка, яку він подарував ОСОБА_3, накладається на земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомості ОСОБА_7 Після укладення договору дарування на подаровану земельну ділянку відповідач не відновив межі земельної ділянки та не погодив їх із суміжним користувачем - ОСОБА_7 Наведене на думку позивача за зустрічним позовом свідчить про відсутність наміру відповідача на реальне настання правових наслідків, передбачених договором дарування.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року, у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову у їх задоволенні.

ОСОБА_3 оскаржує правовстановлюючі документи свого батька ОСОБА_4 на земельну ділянку 0, 270 га, розташовану на території АДРЕСА_1, на підставі яких батько подарував землю йому, вважаючи державний акт на землю незаконним, при цьому не заявляє вимог до установи, яка видала державний акт на землю.

ОСОБА_4 оспорює дійсність вчиненого ним на користь сина ОСОБА_3 договору дарування указаної земельної ділянки та виданих на його підставі державних актів, посилається зокрема на порушення норм Земельного кодексу України, тоді як підстави недійсності правочинів передбачені нормами Цивільного кодексу України.

Підставою заявлених вимог обидва позивачі вказують накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомості ОСОБА_7, який є третьою особою у справі, а не стороною. Про те, яким чином наведені обставини порушують саме їхні, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, права, свободи чи інтереси, у позовних заявах не зазначено та у процесі розгляду справи судами не встановлено.

Суди досліджували обґрунтованість позовних вимог по суті, не вирішивши при цьому питання про те, за захистом яких прав вони звернулися до суду; чим порушуються безпосередньо їхні права, свободи чи інтереси та чи існує між ОСОБА_4 й ОСОБА_3 спір щодо обставин, якими обґрунтовано первісні та зустрічні позовні вимоги, з огляду на те, що позов ОСОБА_4 й ОСОБА_3 заявили один до одного.

Враховуючи викладене, ухвалені у справі судові рішення необхідно скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко