АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Головачова Я.В., Шахової О.В.,

при секретарі: Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист авторських прав, -

Справа № 756/2251/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/8422/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про захист авторських прав в якому зазначив, що своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2008 рік) та картину «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2010 рік). Її авторство підтверджується підписом на оригіналі примірнику твору «ОСОБА_2». Вказує на те, що відповідач без отримання на те дозволу автора реалізує в своїй роздрібній мережі магніти - сувеніри із зображенням зазначених творів позивача за ціною 6 грн. за одиницю товару, тим самим порушуючи права позивача як автора. У зв'язку із цим вона просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 24360 грн..

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2015 задоволений позов ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист авторських прав.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за порушення авторських прав в розмірі 24360 грн. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Зокрема, відповідач вказує на відсутність прізвища автора творів на товарах, що є предметом спору, але попри відсутність експертизи, рішення ухвалено на користь позивача. Разом з тим, відповідач посилається на гарантійний лист ТОВ «Ліцензійне агентство «УДК», яким підтверджується факт передачі позивачем виключних майнових авторських прав на використання творів, в зв'язку з чим вважає, що вона втратила право на відшкодування збитків та виплату компенсації, стосовно якої було подано позов.

Також вказується на придбання товарів представниками позивача за 6 місяців до отримання ними повноваження від позивача, тобто не уповноваженими особами. Заперечує відповідач і факт придбання товарів у нього, оскільки він не має відношення до магазину«ІНФОРМАЦІЯ_3», який вказаний в позовній заяві, а на наданих позивачем відеозаписах неможливо ідентифікувати торгівельну точку, крім того в ТЦ «Аркадія» відео та фотозйомки адміністрацією заборонено.

На думку відповідача, суд безпідставно не взяв до увагифакт викрадення у нього бланків товарних чеків, що вказаний на товарних чеках продавець не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, вказаного товару немає в асортименті на торговій точці відповідача, що в сукупності свідчить про підробку наданих позивачем товарних чеків.

Крім того, судом невірно застосовані норми матеріального права, оскільки позов було подано про поновлення порушених майнових правпозивача, проте суд вказує на те, що особисті немайнові права автора не можуть бути передані (відчужені) іншим особам, що також відповідач вважає виходом за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки відповідач не замовляв виготовлення, сам не виготовляв та на своїх торгових точках не реалізовував товар (магнітики), відповідно, і не порушував авторського права позивача, а тому він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених, просили про задоволення її вимог.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 своєю творчою працею у 2008 році створила твір образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а у 2010 році «ІНФОРМАЦІЯ_2». Її авторство підтверджується підписом на оригіналі примірнику твору «ОСОБА_2» Факт авторства позивача на зазначені вище твори також підтверджується свідоцтвами про реєстрацію авторських прав на твір від 20.05.2014 НОМЕР_1 та НОМЕР_2

16.07.2014 в належному відповідачу пункті роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (ТЦ «Arcadia») представником позивача було придбано магніт - сувенірний із зображенням твору образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_2» за ціною 6 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 16.07.2014 року та відеозаписом факту придбання вказаного товару.

Також 17.07.2014 в даному пункті роздрібної торгівлі представником позивача було придбано магніт - сувенірний із зображенням твору образотворчого мистецтва «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ціною 6 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 17.07.2014 та відеозаписом факту придбання вказаного товару.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування факту реалізації товару із зображенням творів образотворчого мистецтва під авторством позивача, а тому дійсно допустив порушення її авторського права, розповсюджуючи контрафактну продукцію із зображенням твору без її на те згоди.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст.435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2, її представник надали копії образотворчих творів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» на яких вбачається підпис «ОСОБА_2» із зазначенням року створення твору; вказані твори входять до каталогів робіт художниці ОСОБА_2 за 2008 та 2010 роки, авторські права на які підтверджені свідоцтвом про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.12-19). Крім того, вказані твори стали достатньо відомими на території України, саме як твори авторства позивача, а тому посилання відповідача на недоведеність факту авторства позивача колегія суддів вважає безпідставними.

Також слід звернути увагу, що у товарних чеках від 16.07.2014 та від 17.04.2014, які містять відбиток печатки відповідача як суб'єкта підприємницької діяльності із зазначенням його ідентифікаційного номеру, вказано найменування товару «Магніт «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «Магніт «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказане підтверджує як факт реалізації товарів із зображенням творів образотворчого мистецтва під авторством позивача, так і здійснення реалізації відповідачем, а отже і спростовує відповідні доводи апеляційної скарги відповідача. Посилання відповідача на викрадення бланків товарних чеків не може бути прийнятий до увагу суду з огляду на те, що бланк не містить печатки, яка виходячи з загальних правил діловодства ставиться лише на підпис уповноваженої особи. З цих же підстав вбачаються необґрунтованими і твердження позивача про відсутність у нього трудових відносин з особою, що вказана продавцем у даних товарних чеках. А отже підстав вважати доведеною підробку вказаних товарних чеків, як на цьому наполягає відповідач, колегія суддів не вбачає.

Той факт, що придбання товарів відбулось раніше ніж видана представникам довіреність на представництво інтересів позивача правого значення для вирішення питання про порушення прав позивача не має, оскільки вона вчинивши вказаний правочин погодила такі дії, до того ж для визначення наявності порушеного права особи не має значення яка саме особа виявила таке порушення, перевірці підлягають повноваження представника на звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги про неможливість ідентифікації торгівельної точки на відеозапису та відсутність дозволу на її здійснення не спростовують висновків суду про порушення прав позивача відповідачем, так як факт придбання товарів у відповідача підтверджується торговими чеками, які є первинною документацією.

Твердження відповідача про те, що він не має жодного відношення до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3», який вказаний у позові не можуть бути прийняті до уваги в якості підстав для скасування рішення, адже вказаний магазин зазначається лише один раз на другому аркуші позовної заяви, до цього позивач вказує про придбання товарів пункті роздрібної торгівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1(ТЦ «Arcadia»), що підтверджує відповідними доказами та встановлено судом.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності Ліцензійного договору № 01/04/1 від 01.04.2014 за яким передані виключні майнові авторські права позивача на вказані твори, колегія суддів виходить з наступного.

В силу ст. 31 Закону України «Про авторське право та суміжні права» передача майнових прав автора оформляється авторським договором.

За ліцензійним договором, в порядку ст. 1109 ЦК України, одна сторона надає другій стороні дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Тобто ліцензійний договір є одним з видів авторського договору за яким передаються права на використання твору, виключних або невиключних.

За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються (ч. 3 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Згідно наявної в матеріалах справи копії листа ТОВ «Ліцензійне агентство УДК» підтверджує, що воно в силу Ліцензійного договору № 01/04/1 від 01.04.2014 укладеного з власником виключних майнових прав авторських прав на використання творів Компанією M.C.AIR ASSETS LIMITED вправі укладати субліцензійні договори на використання творів, зокрема, для виробництва, продажу, маркетингу та розповсюдження товарів, в складі яких використані. Вказане Товариство також підтвердило факт укладання субліцензійного договору з ТОВ «Компанія Фреш» № 11/08/14 від 11.08.2014 відповідно до умов якого остання має право виробляти, продавати, поширювати на території України до 31.12.2015 виключно продукцію з використанням творів: листівка двостороння і тристороння, конверт для грошей (а.с.56).

Отже, ТОВ «Компанія Фреш» не має повноважень на виготовлення, продаж та поширення на території України товарів у вигляді магнітів з використанням творів авторства позивача, тому посилання позивача на передачу йому прав вказаною Компанією є безпідставними.

За змістом п. «г» ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, позивач як суб'єкт авторського права не позбавлена права на звернення до суду за захистом порушеного права, а за умови недоведеності відповідачем добросовісного використання творів її авторства має право на компенсацію передбачену Законом.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 довів наявність у позивача авторського права на твори «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також факт його порушення відповідачем.

При вирішенні питання про розмір компенсації, суд першої інстанції виходив з наявності підтвердженого факту реалізації продукції через мережу роздрібної торгівлі відповідача, зазначивши про принципи справедливості, добросовісності та розумності, визначив суму компенсації у розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що відповідає положенням п. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Та обставина, що судом вказано на п'ять випадків реалізації, в той час як в описовій та мотивувальній частині рішення було встановлено лише два, не може бути підставою для скасування рішення суду, так як розмір компенсації визначений на мінімальному рівні за кожне встановлене порушення. Тобто в даному випадку, хоча і має місце помилка суду, проте вона не призвела до неправильного вирішення справи по суті. З цих же підстав, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірного застосування судом положень щодо особистих немайнових прав автора. Так, судом першої інстанції здійснено посилання на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», проте вказана постанова надає роз'яснення судам, має рекомендаційний характер, однак норми матеріального права судом першої інстанції застосовані правильно.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України відповідачем не було надано належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з положень ЦПК України є обов'язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують їх, рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: