Справа № 605/660/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" грудня 2015 р. Підгаєцький районний суд Тернопільської області в складі головуючої судді Ігнатової Г.В. при секретарі Лежигубській О.В розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно по заповіту,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 03 липня 2011 року року помер її батько ОСОБА_3, який при житті вчинив заповіт в її користь.Після смерті батька відкрилась спадщина, що знаходиться на території Угриніської сільської ради. Спадкове майно померлогоскладається з 1/3 ідеальної частки жилого будинку з надвірними будівлями за адресою с.Яблунівка вул.Шевченка,7 Підгаєцького району. Позивач є спадкоємцем по заповіту ОСОБА_3. , Відповідачі відмовилися від прийняття своєї частки у спадщині після смерті матері. У зв'язку з неможливістю належного оформлення спадщини у нотаріальному порядку, через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, на імя спадкодавця просила визнати за нею право власності на вказане спадкове майно по заповіту..

В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила задовольнити і дала свідчення аналогічні тим , що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2. в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача згідно ст. 169 ЦПК України і винесення рішення оскільки у справі є достатньо доказів про права та взаємини сторін.

Суд, вивчивши матеріали справи та вислухавши позивача вважає, що позов підлягає до задоволення

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 03 липня 2011 року помер ОСОБА_3 гаврилович.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із1/3 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:Тернопільська область, Підгаєцький район, с. Яблунівка, вул.шевченка, буд. № 7, належного померлому на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок

За життя ОСОБА_3 залишив від свого імені заповіт, згідно якого заповідав все своє майно позивачу.

Відповідно до ч.1 ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті правата обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав в будинку та після смерті батька продовжив проживати в цьому ж будинку, із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори неподавав.

Однак, вирішити питання оформлення спадкового майна житлового будинку та присадибної земельної ділянки, позивач не може з наступних підстав.

При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку відсутністю визначених часток власників на праві власності яким належить житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, про що надано відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1159/01-16 від 10грудня 2015 року.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Житловий будинок, 1/ 3 частина, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується довідкою виконкому Угринівської сільської ради наданої на підставі відомостей з по господарської книги по с. Яблунівка (, в по господарській книзі № 8) та свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 02 березня 1989 року виданого на підставі рішення виконкому Бережанської районної Ради народних депутатів № 45 від 21.02.1989 року., яким підтверджено, що житловий будинок під № 72 по вул. Шкільна в с.Яблунівка відносився до категорії «колгоспний двір», голова домогосподарства ОСОБА_3.

Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені.

Згідно з п. 4 постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не була власником даного житлового будинку.

Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ.

Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до правових позицій ВССУ, викладених в п.1 Інформаційного листа № 10-1387/0/4-12д від 27.09.2012 р. «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» «…право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (01.07.2004 р.) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає в зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Право власності, згідно ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, оскільки інші спадкоємці не претендують на спадщину, суд бере до уваги позицію відповідача, яка позовні вимоги визнали у повному обсязі, подавши про це письмові заяви до суду, що згідно з положень ч. 7 ст. 174 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третіх осіб, то відповідно до статті 1223 ЦК України ОСОБА_1Ю, є законним спадкоємцем майна померлого, по заповіту ОСОБА_3 Ю,Г.

Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 12, 60, 174, 212-215,218 ЦПК України, ст.ст.328, 1218, 1223, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальної частини житлого будинку с. Яблунівка вул.Шкільна,7 Підгаєцького району Тернопільської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлого 03 липня 2011 р.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Головуючий: підпис ОСОБА_4