Справа № 462/3780/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2211/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.О.,

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року первісний позов задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 23 лютого 2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 265.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення позивача до суду з 23 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допущено негайне виконання судового рішення в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 500,00 грн. додаткових витрат на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що викликані хворобою дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів та додаткових коштів оскаржив відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2, не погоджується з оскаржуваним рішенням в цій частині та вважає його несправедливим.

В апеляційній скарзі зазначає, що аргументи наведені ним в запереченні проти зустрічного позову не були взяті судом до уваги. Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 працюючи, отримує заробітну плату, має постійне джерело доходу та є достатньо матеріально забезпеченою, а з червня 2014 року отримує допомогу по інвалідності на дитину в сумі 949 грн., тому її сумарний дохід є значно більшим за його.

Крім цього, суд не взяв до уваги, що в грудні 2014 року ОСОБА_3 отримала від нього 700 грн., а в серпні 2014 року надав останній 2010 грн.. а відтак вважає, що у суду не було підстав стягувати одноразово 500 грн. додаткових витрат на дитину.

Вважає, що витрати на медикаменти не перевищують соціальної допомоги по інвалідності з врахуванням його доплат.

Намагається всіляко приймати участь у вихованні дитини, приділяє сину увагу, бажає допомогти перерости сину діагноз, за 8 місяців безпосередньо на дитину витратив кошти в сумі не менше 4500 грн.

Покликається також на незрозумілості та неточності, що зустрічаються в рішенні у частині невірного зазначення його по батькові.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти в розмірі не більше 1/4 частини щомісячного заробітку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що рішення місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Врахувуючи те, що апелянт ОСОБА_2 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року оскаржує лише в частині, що стосується стягнення аліментів та додаткових витрат, апеляційним судом за правилами ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_4 є спільною дитиною сторін, а відтак, в силу ст. 184 СК України вони зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Врахувавши стан здоров"я дитини та платника аліментів, його спроможність надавати кошти на утримання, суд прийшов висновку про необхідність стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від доходу платника, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім цього, суд не знайшов підстав для задоволення вимоги ОСОБА_3 стягувати з відповідача щомісячно 500 грн. додаткових витрат на дитину, пов"язаних з її хворобою, проте, вважав за необхідне стягнути одноразово 50,00 грн. таких витрат, що підтверджено виписками з історії хвороби та квитанціями.

Судова колегія, враховуючи матеріали справи та встановлені судом обставини, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі ґрунтуються на вимогах закону та досліджених судом доказах.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 23 лютого 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що зроблено відповідний актовий запис №265 у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с. 11).

Під час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

З довідки № 4 від 05.01.2015 року для одержання кредиту вбачається, що ОСОБА_2 постійно працює з 24 грудня 2002 року на посаді електромеханіка у ВП "Господарська служба" ДТГО "Львівська залізниця" та отримує відповідний дохід (а.с. 25).

Враховуючи матеріальне становище, як платника аліментів так і матеріальне становище його малолітньої дитини, на утримання якої підлягають стягненню аліменти, стан здоров"я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, районний суд прийшов правильного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів).

Крім цього, згідно із ч. 1 ст. 185 СК Українитой з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження доводів щодо вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, ОСОБА_3 надала відповідні довідки медичних закладів про діагноз дитини, рекомендації лікаря, а також надала відомості про фактично понесені витрати для оплати медикаментів (а.с. 19, 30-37).

Таким чином, визначаючи розмір додаткових витрат, суд правомірно і обгрунтовано врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини, водночас врахував можливість батька надавати таку допомогу, як це вимагає ст. 185 СК України, при цьому суд виходив із наданих відомостей про фактично понесені витрати на оплату медикаментів.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишились його твердження про надання позивачу ОСОБА_3 допомоги в розмірі 2010 грн. та ін., не виключають його обов'язку, як батька, дбати про належне матеріальне забезпечення його дитини та не впливає на обов'язок останнього брати участь у додаткових витратах на дитину.

Що стосується доводів апелянта в частині описок по тексту оскаржуваного рішення, а саме в зазначенні його по батькові, судова колегія роз'яснює, що такі можуть бути підставою для подання заяви про виправлення описки в рішенні, яку розглядає суд, що ухвалював рішення в порядку ст. 219 ЦПК України.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтами не подано.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин