АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3812/15 Справа № 208/3807/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ричка С. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

17 березня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

23 травня 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого відповідач матеріальної допомоги не надає, тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У липні 2014 року позивачка надала заяву про зміну позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 2000,0 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти за минулий час за період з 01.06.2011 року до 22.05.2014 року у загальному розмірі 15000,0 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року позовні вимоги задоволені частково; вирішено стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій одиниці у сумі 2000,0 грн., щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову - 23.05.2014 року, до повноліття дитини; вирішені питання щодо розподілу судових витрат та негайного виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим просить суд оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у скасованій частині нове рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина у розмірі 800,0 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.05.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнутих аліментів, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що сторони по справі від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження на а.с. 5.

Згідно виданого 10 червня 2008 року свідоцтва, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 6).

Неповнолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійних доходів не має, хронічних захворювань не має; проживає з позивачкою; між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем коштів на утримання дитини. Викладені обставини стверджуються письмовими матеріалами справи та визнані сторонами в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 17.03.2015 року.

Апеляційним судом встановлено, що позивачка є приватним підприємцем та отримує на місяць близько 4000,0 грн., що визнано нею у судовому засіданні 17.03.2015 року.

Відповідач у шлюбі не перебуває; інших дітей та осіб на утриманні, окрім сина ОСОБА_5, не має; з його доходів за виконавчими документами утримання не здійснюються; має задовільний стан здоров"я. Викладене стверджується письмовими матеріалами справи та визнано сторонами в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 17.03.2015 року.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що відповідач протягом тривалого часу має постійне місце роботи та стабільний регулярний (щомісячний) дохід у вигляді заробітної плати. Так, ОСОБА_2 з 21.01.1997 року по цей час працює на посаді директора у приватному підприємстві "Флеш", що стверджується трудовою крижкою відповідача (оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, а копію - долучено до матеріалів справи) та довідкою від 05.01.2015 року (а.с. 28), згідно якої у жовтні, листопаді і грудні 2014 року сукупний дохід відповідача щомісяця складав 1800,0 грн.

Згідно довідки про доходи від 27.01.2015 року №19, протягом всього 2014 року ОСОБА_2 працював у КЗ "Дніпродзержинська міська лікарня швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради та відповідачу нараховувався дохід у розмірі 1147,0 грн щомісячно (а.с. 29).

Крім того, відповідачем надано суду довідку КЗ "Дніпродзержинська міська стоматологічна поліклініка" Дніпропетровської обласної ради від 28.01.2015 року за №49, згідно якої ОСОБА_2 з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року співпрацював із вказаною юридичною особою на умовах цивільно-правового договору та за вказаний період йому нараховано сукупний дохід у розмірі 7200,0 грн. (600,0 грн. на місяць) (а.с. 27).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання сина, до його повноліття, починаючи з часу пред"явлення позову - 23.05.2014 року.

Разом з тим, місцевий суд безпідставно визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2000,0 грн. на місяць.

Колегія приймає до уваги, що відповідач протягом тривалого часу має постійне місце роботи (з 21.01.1997 року до цього часу працює директором ПП "Флеш") та стабільний щомісячний дохід у вигляді заробітної плати у розмірі 1800,0 грн.

Відповідач має також додаткові доходи у вигляді регулярних щомісячних платежів у розмірі 1147,0 грн. та 600,0 грн. (довідки на а.с. 27, 29).

Посилання позивачки на те, що відповідач має нерегулярні доходи у значно більшому розмірі, ніж зазначено у довідках, та має змогу сплачувати на утримання дитини щомісяця 2000,0 грн. - є недоведеними і безпідставними. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження такої позиції позивачки суду не надані, клопотання про витребування судом відповідних доказів не заявлено.

Враховуючи викладене, встановивши факт наявності у відповідача постійного місця роботи, регулярних і стабільних щомісячних доходів; зважаючи на недоведеність тверджень позивачки про мінливий характер доходів відповідача; приймаючи до уваги стан здоров"я відповідача, який захворювань не має, у шлюбі не перебуває, інших дітей не має, будь-яких осіб на утриманні, окрім сина ОСОБА_5, не має; враховуючи відсутність стягнень з доходів відповідача у примусовому порядку, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, яка мешкає разом із позивачкою, потребує піклування та утримання, матеріальне положення позивачки, - колегія дійшла висновку, що у даному випадку розмір аліментів на утримання сина повинен бути визначений у частці від заробітку відповідача і ця частка повинна дорівнювати 1/4.

Місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність позовної вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час; позивачкою не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Викладене вище свідчить про частково неповне з"ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Отже, колегія дійшла висновку, що при розгляді даної справи, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, зважаючи на правильне застосування місцевим судом положень ст.ст. 367, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення в оскаржуваній частині підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 липня 2014 року в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - змінити з 2000 (двох тисяч) грн. 00 коп. на 1/4 частину усіх видів заробітку ОСОБА_2, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді