Провадження № 2/225/1120/2015
Справа № 225/2824/15-ц
Головуючий у справі: Пискунов В.І..
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Пискунова В.І.

при секретарі Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ТОВ «Орендне підприємство «Шахта Свята Матрона Московська» « Про стягнення заробітної плати,середнього середнього заробітку за час затримки розрахунку,одноразової допомоги,та стягнення моральної шкоди »,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заробітну плату,середній заробіток за час затримки розрахунку,моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював у відповідача підземним гірничим робітником очисного вибою з повним робочім днем з 15 лютого 2005року,а 28 серпня 2014 року його звільнили з займаної посади за ст.40 п.1 КЗпП України із скороченням штату. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку повного розрахунку при звільненні у розмірі 13600 гр., тому повинний також виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку та просить стягнути із відповідача завдану моральну шкоду у розмірі 3000 гр..

Позивач просить розглянути справу у його відсутності та наполягає на задоволенні заявлених вимог.

Представник відповідача до судового засідання не з*явився ,належним чином повідомлений про час розгляду .

Справа розглядається у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України,КЗпП України та інших актів законодавства України.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю,що включає можливість заробляти собі на життя працею,яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні,безпечні і здорові умови праці ,на заробітну плату,не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом .

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Позивач ОСОБА_2 з 15 лютого 2005 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем . 27 серпня 2014 року він був звільнений з займаної посади за скороченням штату. Заборгованість по заробітній платі у позивача складає 13600 гр. згідно наданих довідок та копії складу у Ошадбанку м.Дзержинська.

(а.с.4-7).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели.

Як зазначив Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 справа № 1-5/2012 згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, якщо він не був у цей день на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У справі, яка розглядається судом , між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд визначає,що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із пояснень сторін,наданих доказів дійсно після звільнення позивача йому несвоєчасно були сплачені належні суми заробітної плати.

Враховуючи зазначене,положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати,а також встановлені судом фактичні обставини справи ,суд перевірив розрахунок ,наданий позивачем та визнав його дещо неправильним з наступного:

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 128 гр.38 коп. згідно наданої довідки відповідачем за № 927 від 07 жовтня 2014 року,а заборгованість по сплаті зарплатні становить 13600 гр.

( а.сп.19-21)

Позивач проти цього розміру середньоденної зарплатні не заперечує.

Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 27 серпня 2014 року по 25 червня 2015 року у розмірі середнього заробітку у 128 гр.38 коп. на 216 робочих дня на загальну суму 27730 грн. 08 коп.., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 300 гр. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись Законом України «Про оплату праці», ст.ст.36,40,44,47,84, 116, 117,235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218,234 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Орендне підприємство «Шахта Свята Матрона Московська» «Про стягнення заробітної плати,середнього середнього заробітку за час затримки розрахунку,моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Орендне підприємство «Шахта Свята Матрона Московська» « на користь ОСОБА_2 заборгованість по зарплаті -13600 гр., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 27 серпня 2014 року до 25 червня 2015 року в розмірі 27730 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять) гр. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 300 (триста) гр..

Стягнути з ТОВ «Орендне підприємство «Шахта Свята Матрона Московська» на користь держави судовий збір в сумі 416 (чотириста шістнадцять ) грн. 30коп.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів із дня оголошення.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя :