№ 2-123-15
(№ 760-7160-13-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2014 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Бобровник О. В.

при секретарі: Яковенко Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора - про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора - про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку.

Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що вона є власником частини житлового будинку у АДРЕСА_1, яку подарувала позивачу її мати - ОСОБА_4

Вказаний будинок є двоквартирним і знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_3

Квартира №1 загальною площею 154,1 кв.м належить позивачу, а квартира № 2 загальною площею 65,8 кв.м належить ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Позивач стверджує, що відповідно до договору дарування від 04 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю. Я., їй належить 1/2 частина будинку, хоча вона є власником і займає 3/4 частини будинку.

Позивач вважаючи своє право власності на 1/4 частини будинку порушеним, з урахуванням уточнень, просила суд:

1. визнати за позивачем право власності на 1/4 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

2. визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку, площею 65,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

3. визнати за ОСОБА_1 право власності на 154,1 кв.м. загальної площі квартири № 1 з усіма її приміщеннями:

- 1 тамбур, площею 1,6 кв. м.;

- 1-1 передпокій 20,1 кв. м.;

- 1-2 ванна 3,8 кв. м.;

- 1-3 туалет 2,9 кв. м.;

- 1-4 житлова 13,2 кв. м.;

- 1-5 столова 8,6 кв. м.;

- 1-6 житлова 38,1 кв. м.;

- 1-7 житлова 20,1 кв. м.;

- 1-8 коридор 6,8 кв. м.;

- 1-9 житлова 13,5 кв. м.;

- 1-10 кухня 8,8 кв. м.;

- 1-11 сіни 6,8 кв. м.;

- 1-12 сіни 9, 8 кв.м.

та надвірні будівлі: гараж літ «Ж», сарай з погрібом літ «Е» та вбиральню літ «Д».

4. Визнати недійсним право установчий документ ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представників, які в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням уточнень підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Третя особа: Дев'ята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заздалегідь надали до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини житлового будинку у АДРЕСА_1, яку подарувала позивачу її мати - ОСОБА_4, що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 04.06.2010 року.

ОСОБА_2 є власницею 40/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4-882 від 24 липня 2014 року.

ОСОБА_3 є власницею 10/100 частин житлового будинку у АДРЕСА_1 на підставі ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2004 року.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2006 р. було виділено в натурі ОСОБА_4 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1, чим припинено право спільної часткової власності спадкодавця позивача на спірний житловий будинок.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2006 року враховано висновок судової будівельно-технічної експертизи № 10971/10972 від 02.03.2006 року, проте попри припущення експерта щодо перерахунку та приналежності ОСОБА_4 3/4 частин будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 рішенням суду було визнано 1/2 частину жилого будинку АДРЕСА_1, що складається з квартири № 1, а саме: 1 тамбур площею 1,6 кв. м.; передпокій - 20, 1 кв. м.; ванна - 3,8 кв. м.; туалет - 2,9 кв. м.; житлова - 13,2 кв. м.; столова - 8,6 кв. м.; житлова - 38,1 кв. м.; житлова - 20,1 кв. м.; коридор - 6,8 кв. м.; житлова - 13,5 кв. м.; кухня - 8,8 кв. м.; сіни - 6,8 кв. м.; сіни - 9,8 кв. м., та надвірні будівлі: гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е» та вбиральну літ. «Д».

Щодо висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 25-11/250-11 від 29.11.2011 року, то в ньому експерт визначаючи розмір частки позивача вказав, що частка останньої в будинку АДРЕСА_1 змінилася та становить 3/4 чистини.

Свій висновок експерт у дослідницькій частині мотивує тим, що за планом земельної ділянки садибного житлового будинку технічного паспорту Київського БТІ за станом на 19.02.2010 року до основної частини будівлі прилягають прибудови та перераховує їхні площі, які повністю співпадають з площами приміщень, які вже враховані на визначені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.04.2006 року як складові, що входять до 1/2 частин будинку, а тому вони не можуть бути визнані як нові прибудови до будинку.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.

Так, матеріали справи не містять доказів збільшення корисної площі будинку за рахунок позивача з часу ухвалення судового рішення від 26.04.2006 р. про поділ будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позивач просить суд визнати недійсним правоустановчий документ ОСОБА_2, посилаючись на те, що ОСОБА_2 вступила в право власності на підставі незаконних сфальсифікованих правоустановчих документів ОСОБА_5: свідоцтва про право власності НОМЕР_1 та свідоцтва про право на спадщину № 6ДН-2126.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 4-882 від 24 липня 2014 року ОСОБА_2 набула права власності на 40/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які належали померлій ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, свідоцтва про право на спадщину № 6ДН-2126 та ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2004 року.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Крім того, згідно роз'яснень Верховного Суду України від 24.11.2008 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських об'єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек).

Враховуючи роз'яснення Верховного Суду України свідоцтво про право на спадщину не може бути визнане недійсним за правилами недійсності правочинів.

Крім того, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що правоустановчий документ ОСОБА_2 є недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.. ст.. 364 ЦК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Роз'ясненнями Верховного Суду України від 24.11.2008 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: