АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6040/15 Справа № 202/7746/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шклярук Д. С. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Гайдук В.І., Ремеза В.А.

за участю секретаря Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Багна Юрія Володимировича

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Юрія Володимировича про стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308», в особі арбітражного керуючого ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Ю.В. про стягнення заробітної плати, зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ТОВ «ТВЦ 1308» на її користь заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2009 року по 01 грудня 2014 року в загальному розмірі 63573 грн.31 коп.

Зобов»язано ТОВ «ТВЦ 1308» в особі арбітражного керуючого ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Ю.В. вчинити дії в порядку визначеному ст..47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом « та КЗпП України щодо звільнення працівника боржника - ОСОБА_3 та здійснити усі належні працівникові виплати при звільненні.

Зобов»язано ТОВ «ТВЦ 1308» в особі арбітражного керуючого ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Ю.В. після звільнення працівника - ОСОБА_3, видати їй трудову книжку.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У апеляційній скарзі арбітражний керуючий ТОВ «Торговельно-виробничий центр №1308» Багно Ю.В. просить рішення суду скасувати, і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що З 24.07.2001 року ОСОБА_3 працює в кафе ТОВ «ТВЦ № 1308» завідувачем виробництва.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2009 року заборгованість по заробітній платі за період з 01.04.2004 року по 01.01.2009 року в сумі 21502 грн. була стягнута з ТОВ «ТВЦ № 1308» на її користь.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2008 року у справі № Б40/94-08 ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру щодо цього підприємства, а ухвалою цього ж суду від 12.03.2009 року ліквідатором ТОВ «ТВЦ № 1308» призначено арбітражного керуючого Багно Ю.В.

Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська у листі від 14.01.2009 року повідомляла ліквідатора по те, що згідно з даними офіційної податкової звітності ТОВ «ТВЦ № 1308», яка подавалася до Лівобережної ОДПІ, в період з 2004 року по 2007 рік на ТОВ «ТВЦ № 1308» були працевлаштовані 11 осіб, в т.ч. ОСОБА_3 (а.с. 7).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.10.2013 року відхилено звіт арбітражного керуючого Багна Ю.В., зобов'язано його у 2-місячний строк (до 15.12.1013р) вжити додаткових заходів ліквідаційної процедури, що стосуються формування ліквідаційної маси, звільнити працівників банкрута.

У подальшому строк ліквідаційної процедури неодноразово продовжувався.

З 01.01.2009 року позивачка неодноразово зверталась до арбітражного керуючого Багна Ю.В. і просила звільнити її та видати трудову книжку, що не заперечувалося відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції, однак звільнення не відбулось, при цьому ліквідатор посилався на ті обставини, що у нього відсутні документи щодо трудових відносин позивачки з підприємством.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Закону України від 14.05.1992, № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" звільнення працівників боржника може здійснюватися після порушення провадження у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна відповідно до вимог законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтями 40, 43-1 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом в т.ч. й без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, серед іншого й у разі ліквідації, банкрутства підприємства, установи, організації.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку, зокрема власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

У статті 3 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Отже, за встановлених судом першої інстанції обставин, рішення суду у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 є правильним, а посилання у апеляційній скарзі на те, що позивачка не надала суду доказів, що вона працює, - не заслуговують на увагу, оскільки, відповідачем, який, будучи арбітражним керуючим, не заперечував у судовому засіданні, у суді першої інстанції, той факт, що ним не видавався наказ про звільнення ОСОБА_3. Також, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що господарська діяльність підприємством-банкрутом фактично не ведеться, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у який беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, висновок суду про те, що трудові відносини між сторонами не припинені, є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачкою строку позовної давності - протирічать ч.2 ст. 233 КЗпП України, а посилання на те, що судом неправильно застосовані норми ст. 116, 117 КЗпП України, - не є підставою для скасування рішення суду, оскільки, не призвело до неправильного вирішення спору, а згідно із ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Правильність стягнутої судом суми апелянтом не оскаржується, як і рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, який у досить повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам. Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, колегією суддів апеляційного суду не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційної скарги - не вбачається, тому, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Багна Юрія Володимировича - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.І.Гайдук

В.А.Ремез