АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1554/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, Уманська міська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи : ОСОБА_9, ОСОБА_10, Уманська міська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що відповідно до договору дарування, який був укладений 16.07.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 27/50 частин нежитлових будівель, які розташовані за адресою: Черкаська область м. Умань вул. Дерев'янка, 15-А.

Вказаний договір був посвідчений 16.07.2008 року державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-2846.

Вказані об'єкти нерухомості належали ОСОБА_7 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2008 року.

Зазначає, що співвласником частини відповідних нежитлових будівель - 23/50 був ОСОБА_11, який помер 13 квітня 2014 року.

Відповідно до довідки від 19.11.2014 року № 570/01-16 після смерті спадкодавця заяви про прийняття спадщини подали : ОСОБА_10 - дружина, ОСОБА_6 - донька та ОСОБА_9 - син.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України в якій зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Вважає, що оскільки, відповідно до рішення Апеляційного суду Черкаської області від 15.01.2015 року, було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.06.2008 року, то за таких обставин ОСОБА_7 не мав на момент укладення договору дарування необхідного обсягу дієздатності для його укладення.

Також вказує, що факт недійсності правовстановлюючого документу, на підставі якого був укладений договір дарування не потребує доказування, оскільки це встановлено судовим рішенням, яке було прийнято Апеляційним судом Черкаської області.

До прийняття відповідного рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області від 19.06.2008 року частка ОСОБА_7 у спільному майні становила 50%, тобто відповідно до договору дарування була відчужена частка в спільному майні, яка перевищувала фактичний розмір частки ОСОБА_7

З огляду на вказане, просила суд визнати недійсним договір дарування нежитлових будівель від 16.07.2008 року, що посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за № 1-2846, який був укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних, у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд повно та всебічно дослідив, оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

По справі встановлено, що 2 червня 1998 року між ВАТ «Уманьферммаш», в особі ОСОБА_13, який діяв на підставі доручення № 65 від 29 травня 1998 року, та громадянами України ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу технічної стоянки автомобілів, яка розташована за адресою: Черкаська область м. Умань вул. Дерев'янка, 15-а. (а.с. 6-9)

В договорі вказано, що об'єктом купівлі-продажу є готель Б, площею приміщень 236,0 кв.м.; гаражі В площею приміщень 287,2 кв.м.; прохідна А площею 33,5 кв.м., огорожа №1 та замощення І.

В договорі зазначено про те, що продавець - ВАТ «Уманьферммаш» зобов'язується передати об'єкт договору купівлі - продажу у спільну сумісну власність покупців, а покупці зобов'язуютьсчя прийняти об'єкт купівлі-продажу і сплатити за нього в рівних долях ціну відповідно до умов, що визначені у даному договорі. Також, в договорі купівлі-продажу зазначено,що він набуває чинності з моменту його реєстрації на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості » (Черкаська філія) та на підставі ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в Черкаському обласному ОБТІ (Уманській дільниці).

Вказаний договір було зареєстровано на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) відповідно до протоколу аукціону №1 від 02 червня 1998 року (реєстраційний номер 153-7). Також в договорі зазначено,що до нього додається : 1) протокол аукціону №1 від 02 червня 1998 року; 2) дозвіл на відчуження майна від Регіонального відділення ФДМУ по Черкаській області № 720-01 від 17.04. 1998 року.

16 липня 2008 року ОСОБА_7 (дарувальник) та ОСОБА_8 ( обдарована) уклали договір дарування нежитлових будівель. (а.с. 12-13)

Відповідно до умов договору дарування ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 27/50 частин нежитлових будівель, що розташовані в м. Умань по вул. Дерев'янка, буд. 15-а.

27/50 частин нежитлових будівель належали дарувальнику на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2008 року, зареєстрованого в БТІ м. Умані під № 102 в книзі : 1, що підтверджується витягом № 19444686, виданим Уманським БТІ 08.07.2008 року.

Право власності на об'єкти дарування у обдарованої виникає з моменту нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації. Також сторони домовились, що під передачею частини нежитлових будівель за даним договором слід вважати символічну передачу речі.

Прийняттям дарунку, зазначено в договорі дарування, - є одержання обдарованою примірника договору дарування після його нотаріального посвідчення..

16 липня 2008 року договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за № 1-2846.

Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 19 червня 2008 року було задоволено позов ОСОБА_7, ОСОБА_11 до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання права власності та перерозподіл часток у спільній власності. (а.с.14-15)

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 15 січня 2015 року, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2008 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_7, ОСОБА_8, як правонаступника ОСОБА_7, а також правонаступників померлого ОСОБА_11 ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_6 до виконавчого комітету Уманської міської ради про визнання права власності та перерозподіл часток у спільній власності - відмовлено. (а.с. 16-19)

ОСОБА_11 помер 13 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 квітня 2014 року серія 1-СР №232079 (а.с. 20).

Відповідно до довідки від 19.11.2014 року, за підписом приватного нотаріуса Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_14, яка видана ОСОБА_6, - 22 квітня 2014 року приватним нотаріусом заведена спадкова справа за №19 після померлого 13 квітня 2014 року ОСОБА_11 ( батька ОСОБА_6.). Спадкова справа заведена на підставі заяви ОСОБА_10 про прийняття спадщини за законом.

В довідці зазначено, що заяви про прийняття спадщини за законом подали: дружина померлого ОСОБА_10, син померлого ОСОБА_9 та дочка померлого ОСОБА_6 (а.с. 21)

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відмовляючи в позові ОСОБА_6, суд виходив з того, що будь-яких обєктивних доказів з приводу порушення чи не визнання відповідачами прав позивача суду не надано.

З такими висновками погоджується й колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

За ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частинами 1 - 3, 5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Спірний договір дарування був укладений при повній узгодженості сторін щодо всіх його істотних умов. Обсяг дієздатності сторін, їх особи та належність права власності на відчужуваний обєкт перевірені нотаріусом.

Позивачем не доведено, що її права та законні інтереси порушено укладенням спірного договору дарування.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що судом було допущено порушення норм матеріального права та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

При цьому, слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, правильності висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі 20 днів.

Головуючий :

Судді :