07.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/5549/15-ц
Справа №2-з/205/72/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Суддя Ленінського районного суду Шавула В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

30 липня 2015 року заявник звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Також, у своїй заяві заявник просить суд витребувати з Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції інформаційну довідку з Реєстру прав про наявність у ОСОБА_2 обєктів нерухомості належних їй на праві власності.

За ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, зясувавши обставини справи, вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд зазначає, що на момент подання ОСОБА_1 до суду заяви про забезпечення позову, у провадженні суду відкритої цивільної справи за позовом заявника не перебуває.

Так, у відповідності до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, не зважаючи на покладений обовязок доказування, заявником не надано жодних доказів того, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, у зв'язку із чим, суд не вбачає жодних законних підстав для задоволення даної заяви з огляду на її необґрунтованість.

Крім того, суд наголошує, що законом процесуально не передбачено підстав для розгляду заяви про забезпечення доказів під час розгляду заяви про забезпечення позову, тому вимоги заяви в цій частині є взагалі безпідставні та недопустимі.

З урахуванням викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.151-153, ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,- відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Шавула