Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 320/8957/14 Головуючий у 1 інстанції: Притуло Л.В.
№ провадження
22-ц/778/3642/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Коваленко А.І., Бондаря М.С., При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за проведення ремонту автомобіля,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння

Позивач зазначала, що в 2012 році вона за власні кошти в сумі 50 000 грн. придбала автомобіль HYUNDAI HI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. В середині листопада 2013 року вона звернулася на СТО «Дружба», що розташоване по вул. Дружби в м. Мелітополі Запорізької області. На вказаній станції вона звернулася до одного із працівників з проханням відремонтувати її автомобіль, а саме двигун автомобіля. Вони подивились автомобіль й запропонували їй купити у них інший двигун. Також вони їй пояснили, що двигун, який вони їй пропонують був вже в використанні й коштує 8000 грн. Вона з чоловіком оглянули двигун й погодились на його купівлю. Також, щоб відремонтувати її автомобіль працівники СТО повідомили, що на це потрібні певні запчастини. Вона сказала їм, щоб вони порахували всі витрати за ремонт автомобіля та сказали їй загальну суму ремонту. Вони порахували та повідомили їй, що вартість ремонту автомобіля обійдеться їй в 16 000 гривень. В цю суму також входила вартість двигуна. Вона погодилась та й одразу пояснила, що на всі витрати по придбанню запчастин їй потрібно будуть квитанції, на що вони погодились. Вона залишила на СТО свій автомобіль та поїхала додому. Також на СТО їй повідомили, що автомобіль буде відремонтовано через три тижні. Нею було внесено частину коштів за ремонт автомобіля в розмірі 9800 грн. Приблизно через місяць вона зателефонувала на СТО та спитала чи відремонтовано її автомобіль, на що їй відповіли що ні. В квітні місяці 2014 року їй подзвонили та повідомили, що автомобіль відремонтували й запропонували їй його забрати. Коли вона приїхала на СТО «Дружба» в м. Мелітополі їй повідомили, що за ремонт автомобіля вона повинна заплатити ще 13863 грн., а не 6200 грн. Вона попросила надати їй чеки на куплені запчастини, на що їй надали два рахунки № 28523 від 24.02.2014 року на суму 11750 грн. та № 26444 від 25.02.2014 року на суму 11913 грн. В рахунку № 28523 від 24.02.2014 року була вказана вартість двигуна б/у в сумі 11750 грн., хоча працівниками СТО «Дружба» попередньо була вказана вартість б/у двигуна 8000 грн. Запропоновані суми вона відмовилась сплачувати та попросила віддати їй автомобіль у тому вигляді, як вона їм надала, на що вони відмовилися. З відповідною заявою вона зверталася до органів міліції, однак їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. Вона є приватним підприємцем та відсутність у неї автомобіля повністю зупинило її підприємницьку діяльність. На даний час вказаний автомобіль знаходиться у незаконному володінні відповідача ОСОБА_2

Посилаючись на ці обставини, просила витребувати автомобіль із чужого незаконного володіння відповідача.

Не погоджуючись з позовом, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення коштів за проведення ремонту автомобіля.

Позивач зазначав, що 02.12.2013 року ОСОБА_3 звернулася на СТО «Дружба» за адресою: м. Мелітополь, вул.. Дружби, буд. 132/4, де він здійснює підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, роздрібної торгівлі деталями та приладдям автотранспортних засобів тощо, із проханням відремонтувати автомобіль HYUNDAI НІ сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки в ньому був несправний двигун. Вказаний автомобіль був доставлений на СТО на буксирі, ОСОБА_3 була разом з сином ОСОБА_4. Після огляду автомобіля, який був проведений у цей же день, співробітниками СТО виявилось, що в автомобілі дійсно необхідно здійснити заміну двигуна та необхідно було докупляти запасні частини для ремонту автомобіля, на що вона погодилась. ОСОБА_3 було повідомлено, що вартість двигуна для його заміни буде складати 11 750 грн., а вартість ремонтних робіт, які потрібно буде провести, - 11 913 грн., а всього 23 663 грн., на що вона погодилась та залишила свій автомобіль на ремонт. 25.02.2014 року ремонт автомобіля було завершено та ОСОБА_3 особисто був наданий рахунок № 26444 на оплату вартості придбаних запасних частин на суму 11 913 грн., та рахунок № 28523 від 24.02.2014 року на оплату вартості придбаного двигуна у сумі 11 750 грн. Було виписано заказ-наряд № 0026444 від 25.02.2014 року, в якому були відображені вартість виконаних робіт та придбаних деталей на суму 23 663 грн. Про те всю суму ОСОБА_3 платити відмовилась, заплативши тільки 9800 грн., від підпису в заказі-нараді вона відмовилась.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_3 мас заборгованість за проведений ремонт автомобіля в розмірі 13 863 грн., яку він просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 належний їй автомобіль марки HYUNDAI, модель НІ, номер кузова НОМЕР_2, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволення його позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно частини 2 статті 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд першої інстанції, дійшовши висновку, що між сторонами склалися договірні відносини, а саме, ними було укладено договір побутового підряду, посилався на статті 837, 865, 866 ЦК України, якими визначені: поняття договору підряду; поняття договору побутового підряду; форма договору підряду та на положення статей 870, 873 ЦК України, якими передбачені можливість виконання роботи за договором побутового підряду як з матеріалу підрядника, так і з матеріалу замовника і встановлено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду та порядок рахунку визначається за погодженням сторін. Також судом застосовано положення статей 321, 387 ЦК України якими встановлені: принцип непорушності права власності та право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння і приписи статей 395, 396 ЦК України, якими визначено види речових прав на чуже майно і захист речових прав на чуже майно.

Задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що автомобіль HYUNDAI HI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться у володінні ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_2 незаконно утримує цей автомобіль, відтак ОСОБА_3 має право на витребування цього майна у відповідача.

Відмовивши в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 коштів за проведення ремонту автомобіля, суд посилався на те, що надані ОСОБА_2 фінансові документи про вартість запчастин та вартість ремонтних послуг не відповідають вимогам закону, не завірені бухгалтером та не мають печатки, а тому дійшов висновку про недоведеність зустрічного позову.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не взяв до уваги надані ним докази - копії рахунку № 28523 від 24.02.2014 року щодо оплати ПП ОСОБА_2 вартості двигуна та копії рахунку № 26444 від 25.02.2014 року щодо оплати ним же вартості запасних частин для ремонту автомобіля ОСОБА_3, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ці доводи заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася на станцію технічного обслуговування (далі - СТО) «Дружба», що розташована за адресою: м. Мелітополь, вул. Дружби, буд. 132/4 із проханням відремонтувати її автомобіль марки HYUNDAI Н1 сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки в ньому був несправний двигун. Автомобіль був доставлений на СТО на буксирі.

На цій СТО підприємницьку діяльність здійснює фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 Підприємницька діяльність визначена як діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, роздрібної торгівлі деталями та приладдям автотранспортних засобів (а. с. 43- 44).

Після огляду вказаного автомобіля, який був проведений у цей же день, співробітниками СТО виявилось, що в автомобілі дійсно необхідно здійснити заміну двигуна та необхідно було докупляти запасні частини для ремонту автомобіля. В усній формі сторони обговорили вартість ремонту автомобіля - з урахуванням того, що буде придбаний не новий двигун, а такий, що був у користуванні та будуть придбані запчастини для його ремонту, також обговорювався строк ремонту автомобіля ОСОБА_3 було внесено частину суми за ремонт автомобіля в розмірі 9800 гривень.

Зокрема, статтею 865 ЦК України передбачено, що за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно статті 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що сторонами було укладено договір побутового підряду в усній формі - що узгоджується з приписами статей 837, 865, 866 ЦК України.

Судова колегія вважає, що оскільки ОСОБА_3 залишила автомобіль на цій СТО, навіть здійснила авансовий платіж в розмірі 9800 грн., то вона і підрядник - ФОП ОСОБА_2 дійшли згоди щодо умов договору підряду.

При апеляційному розгляді справи знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним докази щодо вартості ремонту автомобіля HYUNDAI Н1 сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який ОСОБА_3 залишила для проведення ремонту на СТО «Дружба».

По завершенню ремонту автомобіля працівниками СТО було надано ОСОБА_3 такі документи:

- рахунок № 28523 від 24.02.2014 року, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_2 на оплату вартості придбаного двигуна витратив 11 750 грн. (а. с. 4);

- рахунок № 26444 від 25.02.2014 року, з якого вбачається, що ФОП ОСОБА_2 на оплату вартості придбаних запасних частин витратив 11 913 грн. (а. с. 5);

- заказ-наряд № 0026444 від 25.02.2014 року, з якого видно, що вартість виконаних робіт та придбаних деталей складає 23 663 грн. (а. с. 7).

Крім того, частиною 2 статті 867 ЦУК України передбачено, що замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними.

Згідно частини 1 статті 874 ЦК України у разі нез'явлення замовника за одержанням виконаної роботи або іншого ухилення замовника від її прийняття підрядник має право, письмово попередивши замовника, зі спливом двох місяців від дня такого попередження продати предмет договору побутового підряду за розумну ціну, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести у депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника.

Частиною 2 статті 874 ЦК України передбачено, що підрядник має право у випадках, визначених частиною першою цієї статті, замість продажу предмета договору побутового підряду притримати його або вимагати відшкодування.

Враховуючи, що ОСОБА_3 оплатила аванс в розмірі 9800 грн., їй було запропоновано забрати відремонтований автомобіль, доплативши залишок вартості ремонту автомобіля в сумі 3863 грн. Оскільки ОСОБА_3 відмовилась оплачувати різницю, ФОП ОСОБА_2 притримав у себе отремонтований автомобіль марки HYUNDAI Н1 сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - який є предметом договору побутового підряду.

Згідно частини 2 статті 870 ЦК України якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним рахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи. У випадках, передбачених договором, матеріал може бути наданий підрядником у кредит (із розстроченням платежу). Подальша зміна ціни наданого в кредит матеріалу не призводить до перерахунку, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 873 ЦК України передбачено, що вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Суд першої інстанції, відмовивши ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову, виходив з того, що надані ОСОБА_2 рахунки вартості придбаних двигуна, запчастин (№ 28523 від 24.02.2014 року та № 26444 від 25.02.2014 року) та заказ-наряд № 0026444 від 25.02.2014 року не відповідають вимогам закону - не підписані бухгалтером, не вказано, хто підписував ці рахунки, не має печатки тощо (а. с. 4-7; 98-на звороті).

Проте, такий висновок суду є помилковим. Зокрема, з виписки з єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (серія ААВ № 677781) видно, що ОСОБА_2 з 10.04.2012 року зареєстрований у Виконавчому комітеті Мелітопольської міської ради як фізична особа-підприємець (ФОП), а з копії свідоцтва платника єдиного податку (серія НОМЕР_3) вбачається, що з 10.04.2012 року ФОП ОСОБА_2 обрав спрощену систему оподаткування - зі ставкою єдиного податку 5% (а. с. 43-44; 80-81).

Також з цих документів вбачається, що ФОП ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність із:

-технічного ремонту та обслуговування автотранспортних засобів;

-оптової торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів;

-роздрібної торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Вищевказані рахунки вартості придбаних двигуна, запчастин (№ 28523 від 24.02.2014 року та № 26444 від 25.02.2014 року) та заказ-наряд № 0026444 від 25.02.2014 року, надані ФОП ОСОБА_2 в якості доказу вартості двигуна, запчастин та вартості проведення ремонту автомобіля ОСОБА_3 підписані самим ОСОБА_2, оскільки саме він особисто здійснює таку діяльність. На вказаних рахунках вартості придбаних двигуна, запчастин (№ 28523 від 24.02.2014 року та № 26444 від 25.02.2014 року) та на заказ-наряді № 0026444 від 25.02.2014 року є зазначення таких даних: вказано найменування ФОП ОСОБА_2, ІНН, банківські реквізити, юридична адреса, номер телефону тощо (а. с. 4-7).

Відсутність на них підпису бухгалтера пов'язана з тим, що у ФОП ОСОБА_2 відсутня посада бухгалтера, що не забороняється законом. Також не є обов'язковою наявність печатки на цих документах, оскільки діючим законодавством передбачена лише можливість мати печатку, а не обов'язок підприємця мати печатку та використовувати її в своїй діяльності.

За таких обставин судова колегія вважає, що зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за проведення ремонту є законним та обґрунтованим, а тому рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосуються його незгоди з судовим рішенням в частині задоволення позову ОСОБА_3 про витребування у нього автомобіля марки HYUNDAI, 2007 року випуску, сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Апелянт вказує на те, що цей автомобіль зареєстрований за ТОВ «Автошляхбуд», м. Донецьк, тобто, ОСОБА_3 не є власником автомобіля і не вправі заявляти позов про витребування автомобіля. З цих підстав ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції про витребування у нього зазначеного автомобіля на користь ОСОБА_3

Ці доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, оскільки суд при вирішенні цього спору належним чином перевірив і оцінив надані докази, порушень судом норм процесуального і матеріального права колегія суддів не вбачає.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 та довідки начальника Центра ДАІ № 2 м. Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 30.12.2014 року автомобіль марки HYUNDAI, модель Н1, 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 30.12.2014 року, зареєстрований за ТОВ «Автошляхбуд», юридична адреса: м. Донецьк, вул. Хірургічна, 22 (а. с. 6; 60).

Відповідно до пункту 2.2 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху України» від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право володіння, а статтею 396 ЦК України передбачено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_3 в 2012 році за власні кошти в сумі 50 000 грн. та знаходився у її володінні. Відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про витребування автомобіля, який знаходиться в її володінні, у відповідача ОСОБА_2, є таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 лише в частині оскарження ним судового рішення щодо відмови в задоволенні його зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 скасувати.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13863 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: