Єдиний унікальний номер 224/1104/14-ц Номер провадження 22-ц/775/277/2015
Єдиний унікальний номер 224/1104/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/277/2015
Головуючий у 1 інстанції Попович Т.М.
Доповідач Халаджи О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів Жарової Ю.І., Канурна О.Д.

при секретарі Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Міронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» на заочне рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 14 січня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Міронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_1, та ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

До Дебальцевського міського суду Донецької області звернувся ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач за адресою: АДРЕСА_1. Заборгованість станом на 01.10.2012 рік становить 7948 грн. 22 коп. Просив стягнути з відповідачів заборгованість за комунальні послуги з урахуванням приросту інфляції в сумі 2201 грн. 66 коп., 3% річних в сумі 971 грн. 86 коп. та судові витрати.

Рішенням Дебальцевського міського суду Донецької області від 14 січня 2015 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 7948 грн. та вирішено питання щодо судових витрат. В частині стягнення інфляційних та 3% річних судом відмовлено.

Не погоджуючись с рішенням суду першої інстанції позивач по справі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Дебальцевського міського суду Донецької області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних та 3% річних скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в цій частині. Вважає, що приймаючи рішення по справі в оскаржуваній частині, суд першої інстанції припустив порушення норм матеріального та процесуального права.

До судового засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі є споживачами комунальних послуг, які надає позивач за адресою АДРЕСА_1.

Порушуючи вимоги ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі своєчасно не сплачують позивачу вартість комунальних послуг.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобов'язаннями, у якому серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно- правовий порядок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки рішення суду у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 7948 грн. не було доводом апеляційної скарги, а відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. З огляду на те, що відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржували, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не підлягає перегляду в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що наведений позивачем розрахунок проведений з порушенням норм діючого законодавства.

Однак із таким висновком суду першої інстанції судова колегія не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг з централізованого опалення, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 червня 2012 року № 6-68цс12, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України і суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням Верховного Суду України.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування індексу інфляції у розумінні ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення.

Висловлюючи припущення щодо неправильності здійснених позивачем нарахувань приросту інфляції та 3% річних, суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального закону не здійснив будь-яких дій щодо дослідження питання правильності здійснених нарахувань та питання розподілу сум оплат, власного розрахунку інфляційних та 3% річних судом не зроблено, тому содова колегія вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні з відповідачів солідарно інфляційних в розмірі 2201 грн. 66 коп., 3% річних в розмірі 917 грн. 86 коп. - підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, проте не в повному обсязі визначив характер спірних правовідносин та застосував не всі норми права вірно, а зміна рішення неможлива через пов'язаність висновків суду першої інстанції з кваліфікацією спірних відносин, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу, частково скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Міронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити.

Заочне рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 14 січня 2015 року скасувати частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариство «ДТЕК Донецькобленерго» в особі Відокремленого підрозділу «Міронівська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» в частині стягнення індексу інфляції у розмірі 2201 (дві тисячі двісті одна) гривня 66 копійок та 3% річних у розмірі 917 (дев'ятсот сімнадцять) гривень 86 копійок задовольнити, стягнувши їх солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: