№ производства 2/646/182/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.15 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі: судді Білінської О.В., за участю секретаря судового засідання - Жура О.В., позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Волік О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «УкрСиббанк» про внесення змін до договору споживчого кредиту, визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, після уточнення позовних вимог, зазначила, що 08 лютого 2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого, відповідач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у формі відновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту, що дорівнює 50 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 252 500 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у порядку та на умовах, зазначених у договорі.

В забезпечення кредиту 08 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.4 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вказує позивач, відповідач порушив п.3.1 договору, не надавши усіх коштів, оскільки кошти надавались частинами; відповідач не повідомив у письмовому вигляді про можливість курсового валютного ризику, не надавши їй необхідної інформації; також вважає, що відповідачем порушено вимоги п.1.1 договору, неправомірно нараховувалась та стягувалась подвійна відсоткова ставка та відмовлено у реструктуризації заборгованості зі зміною терміну погашення грошових зобов'язань.

У зв'язку із викладеним, просить внести зміни до договору про надання споживчого кредиту, зокрема в п.п.1.2.2, 1.3.1, 4.8, 5.7, 9.1; визнати недійсними пункти 1.3.2, 2.2, 2.3, 4.6, 4.9, 4.10, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.3, 7.4, 9.2, 9.11 підпункт 3, 9.12, 9.14, розділ 8, розділ 11, договору та зобов'язати банк вчинити певні дії, а саме: провести реструктуризацію заборгованості, списати штрафні санкції, зменшити проценту ставку та загальну суму заборгованості.

Позивачка у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала з вищенаведених підстав у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Надала суду письмові заперечення, в яких вважає позовні вимоги такими, що не відповідають нормам законів, якими регулюються спірні правовідносини, а доводи і обґрунтування позивача є надуманими, не відповідають обставинам справи, тому позов є невмотивованим, таким, що ґрунтується на припущеннях, оскільки відповідачем істотні умови кредитного договору та вимоги законодавства при його укладенні не порушувались.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

08 лютого 2007 року між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого, відповідач зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у формі відновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту, що дорівнює 50 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 252 500 гривень за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у порядку та на умовах, зазначених у договорі. (а.с.10-13).

В забезпечення кредиту 08 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.4 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.19-21).

26.02.2013 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «УкрСиббанк» із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором з пролонгацією строку дії договору та з розрахунком нового графіку платежів. (а.с. 22).

22.02.2008 року за вих. № 23908 на адресу ОСОБА_1 направлено лист, згідно якого банк інформує її, що з 12 березня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» запроваджує нову систему нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу. Банк з дати виникнення простроченої суми основного боргу підвищені проценти, а саме в розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої сум основного боргу. Продовження ОСОБА_1 користування кредитом за кредитним договором вважається вираженням її згоди стосовно умов викладених в даному повідомленні щодо порядку нарахування процентів на прострочену суму основного боргу, який повернувся до банку за закінченням терміну зберігання. (а.с.236-237).

Як вбачається з кредитного договору, в ньому зазначені кредитні умови, зокрема: цільове призначення кредиту, умови його забезпечення; форма кредитування; відсоткова ставка; сума кредиту; строк, на який кредит одержаний; порядок повернення кредиту; можливість дострокового повернення кредиту та його умови, що в свою чергу свідчить, що договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості.

Підписавши кредитний договір, позивач посвідчила свою обізнаність та згоду з умовами кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.4 ст.11 Закону, в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, за рішенням суду договір може бути змінено в разі істотного порушення договору другою стороною.

Позивачем не приведено жодного доказу в підтвердження факту істотного порушення відповідачем умов кредитного договору, а саме, невидачу траншу кредиту за вимогою ОСОБА_1, оскільки, відповідно до умов договору, оскільки ОСОБА_1 за її заявами від 08.02.2007 року та 24.05.2007 року отримала два транші по 20 000 доларів США кожний, із заявою про отримання третього траншу кредитних коштів позивач не зверталась.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 користувалась двома кредитами, Червонозаводським районним судом м.Харкова також розглядається цивільна справа, в якій предметом спору існує другий кредитний договір № 0 від 30.01.2008 року, що підтверджується наданою копією позовної заяви та ухвали про відкриття провадження від 27.11.2014 року по справі № 646/13484/14-ц (а.с.233-235), в рамках якої до позовної заяви в якості доказу також додано копію листа ПАТ «УкрСиббанк» № 135/197/87 від 09.02.2009 року.

Однак, суду не надано належних та допустимих доказів звернення позивача із заявою про отримання третього траншу за кредитним договором.

Другим порушенням умов кредитного договору відповідач вважає неправомірне нарахування та стягнення подвійної процентної ставки.

Згідно з п.9.2 кредитного договору, сторони погодили, що при настанні будь-якої з обставин, передбачених частиною 1 п.9.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в порядку, встановленому в договорі.

Зокрема, в разі порушення позичальником кредитної дисципліни, банк вправі змінити процентну ставку за кредитним договором, направивши в адрес позичальника не менш, ніж за 14 днів, поштове повідомлення. Новий розмір процентної ставки в такому разі не передбачає укладення додаткових угод до договору. В разі, якщо позичальник не погоджується з новою процентою стакою, він не пізніше ніж за 7 днів повідомляє про це банк, а банк набуває прва вимоги дострокового повернення кредиту. Сторони погодили, що якщо позичальник не повідомляє банк про свою незгоду з новим розміром процентної ставки і продовжує користуватися кредитними коштами вважається, що позичальник погодився з новим розміром процентної ставки.

Так, 22.02.2008 року АТ «УкрСиббанк» листом за вих. № 23908 повідомив ОСОБА_1 про те, що в разі порушення нею кредитної дисципліни, а саме - у випадку виникнення простроченої заборгованості, на прострочену суму будуть нараховуватись проценти, збільшені вдвічі від діючої процентної ставки. Даний лист повернувся до АТ «УкрСиббанк» за закінченням терміну зберігання. Таким чином, виходячи з положень п.9.2 кредитного договору, ОСОБА_1 вважається такою, що погодилася з підвищенням процентної ставки, що нараховується на суму простроченого основного боргу в разі виникнення простроченої заборгованості.

Відповідно до ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. 3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Жодних доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставами, встановленими ст. 652 ЦК України, для розірвання або зміни кредитного договору позивачем не надано.

Що стосується валютних ризиків, пов'язаних з коливанням курсу, банк повідомляв позичальникам про існування валютних ризиків, вручаючи інформаційні листи згідно з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_1 отримала лист відповідно до п.9.13 кредитного договору, про що свідчить її особистий підпис в договорі.

Тому, підстав для зміни кредитного договору не вбачається.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вимоги позивача що визнання недійсними пунктів договору ґрунтуються лише на припущеннях, обґрунтовання щодо визнання недійсними пунктів 1.3.2, 2.2, 2.3, 4.6, 4.9, 4.10, 5.3, 5.4, 5.5, 5.6, 5.9, 5.10, 7.3, 7.4,9.2, п.п.3 п.9.11, 9.12, 9.14, розділ 8, розділ 11 договору відсутні, жодних доказів на підтвердження цих вимог позивачем суду не надано, тому вони є недоведеними.

Що стосується порушення, на думку позивача, умов договору щодо відмови банку в проведенні реструктуризації кредитного договору зі зміною погашення грошових зобов'язань, дане твердження спростовується умовами кредитного договору, відповідно до якого, позичальник має право ставити перед банком питання про перенесення термінів погашення заборгованості, згідно з п.6.1 договору. Як зазначила сама позивач у позовній заяві, банк двічі задовольняв заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації. При цьому, обов'язку задовольняти в будь-якому випадку таке звернення позичальника кредитним договором не передбачено.

Вимоги позивача стосовно списання штрафних санкцій, зменшення процентної ставки та загальної суми заборгованості також є необґрунтованими, суду не надано доказів на підтвердження цих позовних вимог.

З вищевикладеного вбачається, що оспорюваний кредитний договір був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків та його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні договору волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання позивачем кредитних коштів, що і було здійснено сторонами. При цьому, конституційні права та свободи позивача, як людини та громадянина, а також права та обов'язки позивача, як споживача, відповідачем порушені не були.

Згідно з нормами ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності всі докази, суд вважає, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту було дотримано вимог цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» та загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст.3 ЦК України, у зв'язку із чим, позовні вимоги про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту, визнання недійсними пунктів договору та зобов'язання банк вчинити певні дії, а саме: провести реструктуризацію заборгованості, списати штрафні санкції, зменшити проценту ставку та загальну суму заборгованості є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 88, 214, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «УкрСиббанк» про внесення змін до договору споживчого кредиту, визнання договору недійсним, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив дане рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В.Білінська