Справа № 297/1590/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і ОСОБА_1,

секретар Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 31 липня 2014 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 у червні 2014 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь 5945 грн. безпідставно набутих грошових коштів (аванс), 1216.89 грн. процентів за користування цими коштами та 2243.60 грн. судових витрат, із яких 1000 грн. витрати на правову допомогу.

На обґрунтування зазначала, що 30.06.2011 р. передала відповідачу як агенту з нерухомості 500 доларів США в якості авансу за придбання житлового будинку, про що була складена розписка. Решту суми (35000 доларів США) вона мала сплатити при укладенні договору купівлі-продажу цього будинку, проте на початку вересня такий був проданий іншій особі. Повертати аванс відповідач відмовляється.

Рішенням Берегівського районного суду від 31.07.2014 р. позовні вимоги було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5945 безпідставно набутих грошових коштів і 1216.89 грн. процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами; у решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (включно з відмовою у стягненні витрат на правову допомогу) (а.с.34-37).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16.10.2014 р. у позові відмовлено (а.с.65-69).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 р. указане рішення апеляційного суду скасовано, а справу передано на новий апеляційний розгляд (а.с.104-105).

У апеляційній скарзі та в судовому засіданні ОСОБА_2 просить скасувати рішення Берегівського районного суду від 31.07.2014 р. це рішення та ухвалити нове про відмову в позові. Доводить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права. Указує на неналежну оцінку доказів.

У письмовому запереченні та в судовому засіданні позивач не визнала скарги як необґрунтованої і просить залишити рішення суду без змін (а.с.57-59).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення зміні, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості й доведеності позовних вимог щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів і відсотків за користування ними.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком у частині стягнення відсотків через порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, згідно з положеннями ч.2 ст. 1214 ЦК України з посиланням на ст. 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей.

За змістом статті 536 ЦК України, яку застосував суд першої інстанції, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом (наприклад, ст.ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України) або іншим актом цивільного законодавства.

Тобто, визначальним правовим моментом є факт користування чужими грошовими коштами. Це, наприклад, зобов'язання, основним предметом яких є надання грошових коштів у тимчасове використання (позика, кредит, банківський вклад тощо), та випадки прострочення сплати грошей за будь-якими оплатними зобов'язаннями.

Установлено, що 30.06.2011 р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 500 доларів США як завдаток за житловий будинок № 40/2 по вул. Мукачівській у м. Берегові Закарпатської області, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.6).

За правилами ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За таких початкових правовідносин (завдаток/аванс) користування чужими грошовими коштами відсутнє, у звязку з чим застосування судом першої інстанції ст. 536 із посиланням на ст.1048 ч.1 ЦК України (проценти за договором позики) є необґрунтованим.

Висновок суду в решті оскарженої частини рішення є правильним.

Згідно з вимогами ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як видно з розписки від 30.06.2011 р., ОСОБА_2 отримав завдаток у сумі 500 доларів США як представник власника житлового будинку по вул. Мукачівській, 40/2, у м. Берегові згідно з договором з АН «Геоплан-плюс», однак доказів наявності повноважень на представництво інтересів продавця будинку ОСОБА_2 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав.

За такої обставини немає підстав стверджувати про наявність між сторонами правовідносин саме з приводу забезпечення виконання зобовязань (завдатку).

Доводи апеляційної скарги щодо викладеного є обґрунтованими.

Решта доводів не спростовують висновку суду першої інстанції як безпідставні.

Так, твердження апелянта про часткове добровільне відшкодування ОСОБА_3 суми в розмірі 100 доларів США через відсутність доказів є припущенням, а доводи щодо пропуску строку позовної давності ґрунтуються не неправильному розумінні відповідних норм матеріального права та суперечать обставинам справи.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати належить покласти відповідача.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Рішення Берегівського районного суду від 31 липня 2014 р. змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

2.1. Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

2.2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5945 (пять тисяч девятсот сорок пять) грн. безпідставно набутих грошових коштів.

2.3. У решті позову відмовити.

2.4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 192 грн. у відшкодування судового збору.

3. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: