Справа № 464/3982/15-ц
пр.№ 2/464/1230/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2015 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.,

при секретарі Бондар Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщеннямта за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобовязання не чинити перешкод користуватися квартирою,-

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові, та зняти їх з реєстрації в цій квартирі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ця квартира є комунальною власністю, а її мешканці наймачами. На відміну від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі зареєстровані (прописані) та проживають протягом усього періоду і по даний час він разом з своїм сином - ОСОБА_4 і матір'ю - ОСОБА_5 В свою чергу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 лише зареєстровані (прописані) протягом усього періоду та не проживають у ній вже тривалий час. Він та члени його сім'ї не чинили жодних перешкод для проживання відповідачів у спірній квартирі. Переїзд відповідачів на інше місце проживання є їхнім добровільним вибором.Просив позов задоволити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали в суд зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому просять зобов'язати відповідача ОСОБА_1не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті ЛьвовіВ обґрунтування покликаються на те, що зареєстровані та проживають в квартирі № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові з 27.03.2001р. Впродовж останніх років ОСОБА_1 створює неможливі умови для їх проживання за вказаною адресою, застосовує фізичну силу, погрожує зброєю та фізичною розправою, чинить психологічний тиск, поміняв замок у вхідних дверях квартири, тим самим позбавив їх права вільного доступу до житла та його користуванням. Просили свої зустрічні вимоги задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив позов задоволити. Зустрічний позов заперечив, ствердив, що має довготривалий розрив у відносинах з відповідачкою ОСОБА_2. В свою чергу стосунки при таких обставинах між ним та сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не мали родинного характеру і це призвело до того, що ОСОБА_3, ставши зрілим, перестав проживати у спірній квартирі біля 10 років тому. Теперішнє його місце проживання йому невідоме. За останніх п'ять років ОСОБА_2 в квартирі бувала рідко, а останніх майже два - зовсім не з'являлась. Натомість, як йому відомо, вона проживає за адресою матері: АДРЕСА_1, де разом зі своїм сином ОСОБА_3 має приватизовані частки. Він та члени його сім'ї не чинили жодних перешкод для проживання відповідачів у спірній квартирі. Переїзд відповідачів на інше місце проживання є їхнім добровільним вибором. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 первісний позов заперечили з підстав викладених в зустрічному, просять в задоволенні такого відмовити. Зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні його змісту, просять такий задоволити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково, зустрічний позов також слід задоволити частково з наступних підстав.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу..

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 665від 17.12.99р. ОСОБА_1 з сімєю з 4 чоловік: ОСОБА_4- сином, ОСОБА_2-дружиною, ОСОБА_3- сином ОСОБА_2 - з 4 чоловік 20.12.90р. був виданий ордер №001571 на жиле приміщення квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові (а.с.3).

Сім'я ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові та постійно в ній проживала.

У зв'язку з погіршенням сімейних відносин ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_2 стосунки між ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не набули родинного характеру і це призвело до того, що ОСОБА_3, ставши зрілим, приблизно з 2006-2007р.р. перестав проживати у спірній квартирі № 27 на вул. Трильовського 8-а у м. Львові.

ОСОБА_3, професійно займаючись спортом, проживаючи у різних місцях, повязаних з зайняттям спортом, в тому числі і за кордоном, забрав всі особисті речі з даної квартири, до даного часу туди не навідувався, в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод в користування квартирою не звертався, раніше більше 8 років в суд за захистом своїх прав не звертався, жодних дій для вселення не вчиняв.

Фактично у спірній квартирі залишився проживати позивач за первісним позовом ОСОБА_1, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, їх спільний син ОСОБА_4 та мати позивача за первісним позовом ОСОБА_5 Зазначене стверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується.

Перебуваючи в шлюбі, незважаючи на складні сімейні відносини, ОСОБА_2 продовжувала проживати у спірній квартирі № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові.

Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носили конфліктний, напружений характер, тому за останні 5 років ОСОБА_2 в квартирі проживала періодично - під час примирення з ОСОБА_1 та в періоди, коли він був відсутній в квартирі.

ОСОБА_2 проводила оплату за житлово-комунальні послуги (а.с.49-51), отримувала за вказаною адресою кореспонденцію (а.с.57-59), в квартирі знаходилися спільні речі подружжя та особисті речі ОСОБА_2.

Приблизно у вересні 2014року ОСОБА_1 замінив замки у спірній квартирі № 27 на вул. Трильовського 8-а у м. Львові. Ця обставина визнається сторонами.

Ключі до замінених замків ОСОБА_1 передав лише їх спільному сину ОСОБА_5. Після заміни замків ОСОБА_2 в квартирі проживала періодично - в періоди, коли ОСОБА_1 був відсутній в квартирі, що підтверджується її поясненнями та поясненнями свідка ОСОБА_5, покази якого суд вважає достовірними, т.я. вони узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі.

У вересні 2014року ОСОБА_2 подала до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.15року (ухвали Апеляційного суду м.Львова) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Після судового засідання 27.02.15р. ОСОБА_1 виніс з квартири № 27 особисті речі ОСОБА_2 та виставив їх в загальний коридор. Цей факт теж визнається сторонами.

Зазначені обставини підтверджується також пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Судом не приймається до уваги посилання позивача ОСОБА_1 на акт комісії, як на підтвердження факту не проживання у квартирі ОСОБА_2 тривалий період, оскільки з цього акту вбачається, що комісією та сусідами встановлено не проживання ОСОБА_2 в квартирі лише під час перевірки, саме 23.12.14р., вказаний доказ, виходячи з його змісту, не підтверджує та не встановлює факт не проживання у квартирі ОСОБА_2 більш тривалий період, ніж 23.12.14р. (а.с.5).

Пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 щодо тривалого не проживання у квартирі ОСОБА_2, суд оцінює критично, оскільки вони, як звичайні мешканці будинку не мають технічної та в загалі будь-якої іншої можливості безперервно, тривало стежити за ОСОБА_2 або за процесами, який відбувалися в їх сімї. Їх спостереження стосуються нетривалих та розірваних у часі пільнувань, а їх узагальнення носять субєктивний характер та не підтверджуються обєктивними даними.

В ст. 47 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.71 ЖК України за тимчасово відсутніми наймачами житлове приміщення зберігається на протязі шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно п.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 добровільно залишив спірну квартиру та не проживає в ній без поважних причин понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, перешкод в користуванні спірною квартирою йому не чинилось, а тому він втратив право користування квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові.

Позивачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3не надано доказів які б вказували на перешкоджання відповідачем у користуванні спірною квартирою. При цьому судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що кілька років тому під час сварки ОСОБА_1 сказав йому йти з квартири, через те він пішов та більше не повертався, оскільки з наведених обставин вбачається лише факт виникнення конфліктів та побутовому ґрунті та неприязних відносин за час спільного проживання, вказаний доказ, виходячи з його змісту, не підтверджує та не встановлює факт перешкоджання ОСОБА_1 користування ОСОБА_3 квартирою.

Суд не приймає також покликання ОСОБА_3 на те, що у спірній квартирі він не знаходився, т.я., професійно займаючись спортом, перебував за кордоном. З наданих документів убачається, що ОСОБА_3 приймав участь у тренуваннях, змаганнях і засіданнях МФСС лише в період з 05.10.14р. по 30.05.15р.(а.с. 52-56). В той же час ОСОБА_3, і це не оспорюється сторонами, не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше 8 років.

Суд вважає, що ОСОБА_3 добровільно залишив спірну квартиру у зв'язку з неприязними відносинами з ОСОБА_1, т.я. забрав всі особисті речі з даної квартири, до даного часу туди не навідувався, в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод в користування квартирою не звертався, раніше в суд за захистом своїх прав не звертався, жодних дій для вселення не вчиняв.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що первісний позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки немає підстав вважати, що йому чинилися будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Крім того, суд також приходить до переконання, що первісний позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням,не підлягає до задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_2 слід задоволити, оскільки за переконанням суду позивач за первісним позовом дійсно чинить їй перешкоди для проживання у спірній квартирі та перешкоджає належним чином користуватися нею.

Між позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 тривалий час існують неприязні відносини, що підтверджується зазначеними вище доказами.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснив, що його батько ОСОБА_1 вчиняв фізичне та психологічне насилля в сімї, він постійно безпідставно лаявся на мати - ОСОБА_2, бив її, але вона тривалий час все терпіла та нікуди не зверталася. Пояснення свідка ОСОБА_5 в цій частині суд також вважає достовірними, т.я. вони узгоджуються з сукупністю інших доказів по справі.

З листа-відповіді з висновку Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області (а.с.36-38) вбачається, що за зверненням ОСОБА_2 на протиправні дії ОСОБА_1 Сихівськім РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області проводилася перевірка і хоча за результатами перевірки до ОСОБА_1 не застосовувалися адміністративні стягнення за психологічне та фізичне насилля в сімї, але, в якості міри впливу, з ОСОБА_1 була проведена профілактична бесіда щодо недопущення ним вчинення протиправних дій. З висновку ДІМ Сихівського РВ також убачається, що ОСОБА_1 пообіцяв не чинити ОСОБА_2 ніяких перешкод в користуванні квартирою № 27.

Про наміри ОСОБА_2 користуватися квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у м.Львові свідчить оплата нею житлово-комунальних послуг, отримування за вказаною адресою кореспонденції, залишення в квартирі особистих речей та її ставлення до цього питання висловлене в зверненнях до ЛКП «Під зуброю» (а.с.34-35), до Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та в позові до суду.

Зазначена поведінка позивача ОСОБА_1, заміна ним замків на дверях спірної квартири, винос особистих речей ОСОБА_2 з квартири дають підстави суду вважати, що ОСОБА_1 дійсно чинить ОСОБА_2 перешкоди для проживання у спірній квартирі та перешкоджає їй належним чином користуватися нею.

Оскільки позивач за первісним позовом ОСОБА_1 протиправно чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові, порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту судом.

На підставі ст. 47 Конституції України, ст. 9, 71, 72 ЖК України, п.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.16 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщеннямзадоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою № 27 на вул. Трильовського 8-а у місті Львові.

Зняти з реєстраційного обліку у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Сихівського району м.Львова Гайдука ОСОБА_10 як такого, що втратив право користування житловим приміщенням в квартиріза адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобовязання не чинити перешкод користуватися квартирою задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний зміст рішення можна отримати через пять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: