АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 1516 /2015 р. Головуючий у І інстанції Тітов М.Ю.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Лучко І.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ПАТ"Банк"Фінанси та Кредит" в особі філії "Цетральне регіональне управління" ПАТ"Банк"Фінанси та Кредит"( далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування вимог посилалося на те, що 24 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 14-11/08, за умовами якого Банк надав останньому в тимчасове користування на умовах забезпеченості , поворотності, строковості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням карти VISA Electron № НОМЕР_2, відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту у сумі 12000,00 грн. із строком повернення до 23 квітня 2010 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 11947, 62 грн., заборгованість по нарахованих відсотках 5000,00 грн., заборгованість по нарахованій комісії 10 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року скасовано в частині стягнення розміру заборгованості та стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 26 408, 87 грн. та змінено рішення в частині стягнення судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

На підставі цих рішень було видано виконавчі листи і відповідачем було сплачено заборгованість за кредитним договором відповідно до рішення від 01.12.2011 року. За час виконання цього рішення відповідно до умов договору про відкриття карткового рахунку нараховувався несанкціонований овердрафт у розмірі 30 573, 59 грн., а у лютому 2013 року боржником здійснено сплату несанкціонованого овердрафту у розмірі 2010,00 грн., а тому зменшивши розмір пені за уточненою позовною заявою із 183 003, 41 грн. до 68 808, 52 грн., Банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 68 808, 52 грн., з яких кредитна заборгованість - 28 563, 59 грн., пеня - 40 244, 93 грн. та вирішити питання судового збору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" ( ідентифікаційний код 25745867) 12000 грн. та 243,60 грн. судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем пред'явлено позов за спливом позовної давності і така заява подана представником відповідача та вирішити питання судових витрат, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній та скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача пені , представника позивача Боднар О.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення суду в частині відмови у задоволені позову не оскаржувалося, а відтак набрало законної сили.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між ВАТ"Банк"Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 14-11/08 ( далі - Договір), за умовами якого банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси шляхом відкриття на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції , здійснені з використанням VISA Electron № НОМЕР_2, відновлювальної кредитної лінії з розміром кредитного ліміту у сумі 12000,00 грн., з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентних ставок, передбачених п.п. 4.1., 4.1.1., 4.1.2. цього договору , а позичальник зобов'язується повністю повернути отримані в рамках відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 23 квітня 2010 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі , порядку та в строки обумовлені цим договором.

Відповідно до п. 6.1. Договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 4.3., 4.4. цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ"Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії Центральне регіональне управління ПАТ"Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 947, 62 грн., заборгованість по нарахованих відсотках 5000,00 грн., заборгованість по нарахованій комісії 10 грн. Вирішено питання судових витрат. ( а.с. 17-19).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року скасовано в частині стягнення розміру заборгованості за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 14-11/08 від 24 червня 2008 року.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ПАТ" Банк "Фінанси та Кредит" ( р/р 9980, МФО 300937, Філія "Центральне РУ"АТ"Банк "Фінанси та кредит" , ) заборгованість за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 14-11/08 від 24 червня 2008 року на загальну суму 26 408, 87 грн..

Змінено рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2011 року в частині стягнення судових витрат. Вирішено питання судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін ( а.с. 20-22).

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач , посилаючись на те, що відповідачем не виконано рішення суду в установлений строк , просив стягнути з останнього, в тому числі і пеню, передбачену договором за несвоєчасну сплату кредиту. (а.с. 30-36).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01 грудня 2011 року стягнуто з відповідача на користь Банку заборгованість за договором про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 14-11/08 від 24 червня 2008 року на загальну суму 26 408 грн. 87 коп.( а.с. 22) .

Пунктом 6.1 Договору передбачено , що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно п.7.3 Договору він набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів ( їхньої першої частини ) та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

З виписки по рахунку відповідача видно , що з 01.01.2013 року по 31.01.2013 року погашено заборгованість в сумі 18 000 грн. , а з 01.02.2013 року по 11.02.2013 року - 2010 грн.( а.с.30-34).

Банк звернувся до суду з позовом 05грудня 2013 року і просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за період з 25 жовтня 2012 року по 25 жовтня 2013 року.

Банк нарахував пеню на суму заборгованості, яка стягнута з відповідача за рішенням суду від 01.12.2011 року за період з 23.11.2012 року по 25.01.2013 року в сумі 40 244, 93 грн. з урахуванням відсотків за несанкціонований овердрафт та погашення заборгованості.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України) і обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду . При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 01 грудня 2011 року, а до суду Банк звернувся з позовом 05 грудня 2013 року, відповідно пеня за прострочення виконання зобов'язання підлягає стягненню з 05 грудня 2012 року, оскільки стороною в спорі заявлено про застосування позовної давності ( а.с. 51,52).

Заборгованість на 05.12. 2012 року , як встановлено судом, становила 20 007,88 грн., а тому пеня з 05.12.2012 року по 11.01.2013 року із зазначеної суми становить 7 602,9 грн., а з 12.01.2013 року по 31.01.2013 року непогашений борг становить 18 007,88 грн., а тому пеня за вказаний період із цієї суми боргу становить - 3 781,65 грн., з 01.02.2013 року по 11.02.2013 року - 241,20 грн.( а.с.34-36, 57-59)

Виходячи з наведеного, сума пені стягнутої з відповідача на користь позивача відповідає сумі пені , що підлягала стягненню за останні дванадцять місяців перед зверненням позивача до суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав до скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: