Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2015 Справа №607/3423/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про визнання права на користування житлом, вселення у квартиру, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою та зустрічні позови ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення із квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю органу опіки та піклування Тернопільської міської ради про визнання права на користування житлом, вселення у квартиру, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона з 2000 року разом із своїми батьками - відповідачем ОСОБА_2 та матір'ю ОСОБА_5, проживала та була зареєстрована у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, яка належала на праві власності батькові ОСОБА_2

У 2007 році шлюб між батьками розірвано. Через постійні конфлікти та сварки, зі страху бути побитою, позивач разом із матір'ю були змушені залишити квартиру та переїхати проживати у інше місце.

Позивач вказала, що її місце проживання батьками визначено не було. Батько самоусунувся від її утримання, а після призначення аліментів перестав спілкуватись із нею, відмовився від будь-яких відносин із нею та заборонив з'являтись у спірній квартирі, чим позбавив її права на житло у якому вона не мала можливості проживати із зазначених причин. На даний час вона потребує житла у м Тернополі, однак батько чинити їй перешкоди у користуванні житлом, не допускає у квартиру, змінивши двері та замок до них. Тривале не проживання у спірній квартирі пов'язане із неправомірними діями відповідача, який чинить перешкоди у користуванні квартирою.

19 лютого 2008 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду затверджена мирова угода відповідно до якої ОСОБА_2 зобов'язався залишити за неповнолітньою донькою ОСОБА_1 право проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 незалежно від причин та термінів її відсутності у вказаному помешканні, при цьому беручи на себе усі витрати, пов'язані із реєстрацією ОСОБА_1 за вказаною адресою.

15.07.2014 року ОСОБА_2 подарував спірну квартиру своїй новій дружині ОСОБА_3.

20.08.2014 року позивач відправила на адресу двох відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рекомендований лист із пропозицією 01 вересня 2014 року надати їй ключі від спірної квартири і таким чином не чинити перешкод у її користуванні.

У зазначений час позивач разом із представником ЖЕКУ ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули у квартиру АДРЕСА_1, однак протягом 20 хвилин їм дверей ніхто не відкрив. Про зазначений факт 01.09.2014 року складено відповідний акт.

Позивач вказала, що зважаючи на те, що відповідачами і надалі чиняться їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, що призводить до порушення її житлових прав, а тому із вказаних підстав позивач просить визнати за нею право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1, вселити її у вказану квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні спірною квартирою.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до позивача ОСОБА_1 із зустрічними позовними заявами про визнання позивача ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та виселення її із квартири.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач ОСОБА_2 вказав, що він являвся власником квартири АДРЕСА_1, яку 15 липня 2014 року відчужив своїй дружині ОСОБА_3 У спірній квартирі зареєстрована позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка за вказаною адресою не проживає з 2007 року, оскільки добровільно залишила квартиру та переїхала проживати в АДРЕСА_2, тобто не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року, що є підставою для визнання її такою, що втратила право на користування вказаною квартирою.

Крім цього, зважаю на те, що відповідач ОСОБА_2 втратив право власності на спірну квартиру, членом сім'ї якого є позивач, а тому позивач ОСОБА_1 набула статусу тимчасового жильця, виселення якого вправі вимагати ОСОБА_3, як новий власник квартири.

Із вказаних підстав відповідачі просять визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічних позовів просять відмовити за їх протиправністю та безпідставністю.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив щодо задоволення первісного позову ОСОБА_1 вказавши на його неправомірність. Просить зустрічні позовні вимоги відповідачів задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у зустрічних позовних заявах ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Представник служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих на те суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, показала що її племінниця ОСОБА_1 не мала можливості із 2007 року проживати у квартирі АДРЕСА_1, оскільки відповідач ОСОБА_2 поміняв вхідні двері у вказаній квартирі та змінив замки, що вона бачила особисто.

Свідок ОСОБА_10 показала, що бачила як робітники міняли двері у квартирі АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 говорила, що її батько заперечує щоб вона із ним проживала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що був очевидцем того, як 01 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 прибула до квартири АДРЕСА_1, однак протягом 20 хвилин їй дверей ніхто не відкрив.

Суд дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід відмовити у повному обсязі виходячи із наступного.

Позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 На момент виникнення спірних відносин та звернення в суд із позовом, була неповнолітньою особою.

ЇЇ батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що доводиться наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження ОСОБА_1

24 листопада 1999 року ОСОБА_2 набув у власність на підставі договору дарування квартиру АДРЕСА_1, що доводиться наявною у матеріалах справи копією договору дарування вказаної квартири від 24.11.1999 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19.02.2008 року, яка ухвалена в цивільній справі № 2-507/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг та усунення перешкод у користуванні власністю, визнано мирову угоду за якою ОСОБА_5 зобов'язується знятися з реєстраційного обліку з квартири за адресою: АДРЕСА_1 протягом п'яти днів з моменту затвердження мирової угоди та відмовляється від отримання від ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 протягом трьох місяців у рахунок відшкодування витрат пов'язаних із наданням юридичної допомоги, а ОСОБА_2 зобов'язується залишити за неповнолітньою донькою ОСОБА_1 право проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 незалежно від причин та термінів її відсутності у вказаному помешканні, при цьому беручи на себе (ОСОБА_2.) усі витрати, пов'язані із реєстрацією ОСОБА_1 за вказаною адресою, від решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовляється.

29.11.2007 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3., після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини - ОСОБА_3, що доводиться наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб.

Згідно довідки ДП «Наш дім 3» ПП «Наш дім» № 255 від 11.06.2014 року - ОСОБА_1, 15.05.1996 року зареєстрована але не проживає з 2007 року за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки ДП «Наш дім 3» ПП «Наш дім» № 254 від 11.06.2014 року - ОСОБА_2 проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Разом із ним проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_1 - донька, ОСОБА_12 - донька дружини.

Сторони в судовому засіданні визнали та не заперечили той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дружиною та чоловіком та перебувають у зареєстрованому шлюбі.

15.07.2014 року ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар та набула право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що доводиться наявною у матеріалах справи копією договору дарування від 15.07.2014 року.

Згідно листа ОСОБА_1 від 20.08.2014 року, остання адресувала лист ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із пропозицією надати їй ключі від квартири АДРЕСА_1 та не чинити перешкод у користуванні вказаним житлом та передати ключі 01.09.2014 року о 12 год. 00 хв. в приміщенні вказаної квартири.

Згідно акту від 01.09.2014 року, який складений про те, що в силу звернення ОСОБА_1 від 20.08.2014 року рекомендованим листом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні приміщенням в АДРЕСА_1, в присутності ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника ДП «Наш дім 3» ОСОБА_6 прийшла о 12 год. 00 хв. за вищевказаною адресою для отримання ключів від житлового приміщення, в якому зареєстрована і має намір проживати. Мешканці квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дверей не відкрили в зв'язку із тим, що були відсутні.

Відповідно до положень ст. 1 Конвенції про права дитини - дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Згідно положень ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положеннями ст. 176 СК України визначено, що батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Згідно положень ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Положеннями ч.4 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 98 ЖК УРСР наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За вказаних обставин справи суд вважає, що позивач ОСОБА_1 має право на проживання у квартирі АДРЕСА_1, оскільки була зареєстрована у вказаній квартирі з 2007 року як неповнолітня донька власника квартири, а тому мала право на проживання у квартирі свого батька. Таке право ОСОБА_1 має, також, на підставі судового рішення, зокрема ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 19.02.2008 року, згідно якої ОСОБА_2 зобов'язався залишити за неповнолітньою донькою ОСОБА_1 право проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 незалежно від причин та термінів її відсутності у вказаному помешканні.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено той факт, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_2 поміняв вхідні двері у квартиру, змінив замок та разом із відповідачем ОСОБА_3 не впускають у спірне житло, шляхом ненадання позивачу ключів від вказаної квартири, що доводиться показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 актом від 01.09.2014 року про відсутність відповідачів 01.09.2014 року за вказаною адресою на вимогу позивача з метою надання ключів.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про її вселення у квартиру АДРЕСА_1 підлягають до задоволення у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 такою, що більше одного року не проживала у квартирі АДРЕСА_1 і як наслідок втратила право на користування вказаною квартирою до задоволення не підлягають, оскільки позивачем доведений факт, що як її батьком ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 чиняться перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Крім цього, відмовляючи у задоволенні вказаних зустрічних позовних вимог, суд бере до уваги умови визнаної судом мирової годи згідно якої ОСОБА_2 зобов'язався залишити за неповнолітньою донькою ОСОБА_1 право проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 незалежно від причин та термінів її відсутності у вказаному помешканні.

Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 як тимчасового жильця до задоволення не підлягають, оскільки ОСОБА_1 не вважається тимчасовим жильцем в розумінні положень ст. 98 ЖК УРСР, оскільки була зареєстрована у квартирі як член сім'ї (неповнолітня донька) власника квартири, за якою судом (ухвала про визнання мирової угоди від 19.02.2008 року в цивільній справі № 2-507/08) залишено право проживання та реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 незалежно від причин та термінів її відсутності у вказаному помешканні.

Крім цього, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не втрачає право на проживання у квартирі АДРЕСА_1 у зв'язку із зміною її власника, оскільки колишній власник ОСОБА_2, членом сім'ї якого є позивач ОСОБА_1 (як його донька), не втратив право на проживання у вказаній квартирі, оскільки є чоловіком теперішнього власника квартири ОСОБА_3

Суд вважає, що відповідачами не наведено правових підстав, передбачених ЖК УРСР, для виселення позивача ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою слід відмовити, оскільки такі вимоги пов'язані із захистом прав позивача на майбутнє, в той час, як суд захищає лише порушені права особи, відповідно до положень ч.1 ст. 3 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 47 Конституції України, ст. 176 СК України, ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.4 ст. 9, ст.ст. 98, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212- 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 121,80 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 121,80 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич