АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/290/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Ткаченко О.М.
Провадження № 22-ц/789/1556/15 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - апелянта ОСОБА_1 та його представника Свиріпа - ОСОБА_2; позивачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, заінтересованих осіб - органу опіки та піклування Збаразької РДА, прокуратури Збаразького району Тернопільської області про визначення місця проживання дітей та їх відібрання, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання та відібрання народжених у їхньому шлюбі дітей дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що внаслідок систематичних сварок припинили шлюбні стосунки. А тому вона разом із дітьми змушена була переїхати на постійне місце проживання в житловий будинок своєї матері ОСОБА_8, який розташований по вул.Почаївській, 50, смт.Вишнівець Збаразького району Тернопільської області.

24.11.2014 року відповідач не пояснивши їй причину своїх дій безпідставно забрав від неї дітей та не повертає їх. На теперішній час діти проживають разом із ним у житловому будинку його батьків, який розташований по вул. Гора, 86 с. Старий Вишнівець, Збаразького району Тернопільської області. Дочка ОСОБА_3 навчається у четвертому класі Старовишнівецької ЗОНІ, а син ОСОБА_9 відвідує Старовишнівецький дитячий садок.

Відповідач забравши у неї дітей, чинить їй перешкоди у спілкуванні з ними, не дає їй забирати дітей відповідно із школи та дитячого садка, не допускає її до житлового будинку, де вони проживають, налаштовує дітей проти неї. З часу народження дітей вона разом із ними та відповідачем проживали у житловому будинку батьків відповідача. Проте, основний тягар з моменту народження дітей по їх догляду та вихованню лежав на ній. Вона як матір дбає про матеріальне забезпечення дітей, про їх духовний, інтелектуальний розвиток, діти завжди були прихильними до неї. Після розлучення дітей з нею останні стали дратівливими, неспокійними, боязливими при спілкуванні та часто плачуть.

Рішенням Збаразького районного суду від 04 листопада 2015 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із матір'ю - ОСОБА_3.

Малолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, відібрати від батька - ОСОБА_1 та повернути їх матері ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судових витрат пов'язаних із сплатою судового збору та 6000 гри. судових витрат пов'язаних із оплатою правової допомоги адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник Свиріпа ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

Позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_12 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник органу опіки та піклування Збаразької РДА ОСОБА_13 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, їх представників, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дітей разом з матірю, вирішуючи питання їх повернення матері,враховував інтереси дітей, їх вік, відсутність виключних обставин, коли діти можуть бути розлучені із матірю.

З таким висновком суду погоджується і колегія.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Згідно ст.12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.12.2004 року по 24.06.2015 року .

В даному шлюбі у них народились діти: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження відповідно 20.12.2005 року серії І-ИД № 016164 та 27.03.2009 року серії І-ИД №093571, виданими Старовишнівецькою сільською радою Збаразького району Тернопільської області.(а.с.23,24).

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Постійним місцем проживання дітей з часу їхнього народження було будинковолодіння матері відповідача ОСОБА_15, яке розташоване в с. Старий Вишнівець Збаразького району Тернопільської області.(а.с.19,20).

Позивачка ОСОБА_3 у зв'язку із неприязними стосунками з відповідачем та його матір'ю ОСОБА_15, в жовтні 2014 року разом із дітьми перейшла проживати в будинковолодіння своєї матері - ОСОБА_8, що розташоване по вул. Почаївській, 50, смт. Вишнівець Збаразького району Тернопільської області. При цьому відповідач не заперечував у проживанні дітей разом із позивачкою за цією адресою.

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 самовільно забрав у позивачки дітей та перевіз їх до свого місця проживання в с.Ст. Вишнівець, вул. Гора,86, Збаразького р-ну, Тернопільської обл.(а.с.20).Відстань між цими населеними пунктами становить до 5 км.

Судом встановлено, що в житлових будинках кожного із сторін по справі створено належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей.

Це зокрема стверджується актами обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_3 за адресою вул.Почаївська, 50, смт.Вишнівець Збаразького району Тернопільської області від 01.12.2014р., від 09.12.2014р., від 22.04.2015р. та сім'ї ОСОБА_1 за адресою вул. Гора,86 с.Старий Вишнівець Збаразького району Тернопільської області від 09.12.2014р. та від 22.04.2015р. (а.с.15,98,99,100).

Позивачка, працюючи палатною медичною сестрою Тернопільської міської дитячої комунальної лікарні має стабільні доходи, що підтверджується виданими медичним закладом довідками №№16, 17 від 22.01.2015р. відповідно до яких позивачка за період з січня 2014 по грудень 2014р. отримала заробітну плату на загальну суму 25079, 76 грн.(а.с7,8).

Відповідач працює на посаді продавця у ФОП ОСОБА_16 , що стверджується трудовим договором між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 15.12.2014р. та виданою останнім довідкою за №3 від 25.03.2015р. відповідно до якої відповідач за період з грудня 2014 року по лютий 2015р. отримав заробітну плату в загальному розмірі 4745,72 грн.(а.с.59,62).

Сторони на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не знаходяться.(а.с.9,10,61).

Відповідно до характеристик сторін по справі останні за місцем праці та проживання характеризуються позитивно.(а.с.17,18,60,64).

Згідно зі ст.19 СКУ та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обгрунтованості й повноти та може з ним не погоджуватись, якщо він суперечить інтересам дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України розяснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обовязків батька і матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке б відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У відповідності із висновком служби у справах дітей Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області від 17.12.2014р. визначено доцільним малолітніх дітей сторін у справі залишити проживати разом із батьком - ОСОБА_1В.(а.с.104).

Підставами такого рішення стало те, що малолітні діти мають особливу прихильність до батька та висловили бажання проживати в його будинку в с. Старий Вишнівець Збаразького району Тернопільської області.

Дані підстави доцільності залишення дітей разом із батьком також зазначені у висновку органу опіки та піклування затвердженого розпорядженням голови Збаразької РДА Тернопільської області №326-од від 22.12.2014р.(а.с84).

Згідно розпорядження голови Збаразької РДА Тернопільської області №226-од від 21.07.2015р. позивачці було установлено години спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожного першого та третього тижня місяця в п'ятницю, суботу та неділю і кожного другого та четвертого тижня в понеділок, вівторок та середу без присутності батька з правом забирати дітей за місцем проживання матері.(а.с.207).

Даним розпорядженням визнано таким, що втратило чинність розпорядження голови Збаразької РДА Тернопільської області від 29.01.2015р. 32-од Про встановлення ОСОБА_3 годин спілкування з малолітніми ОСОБА_17 та ОСОБА_9.

Однак, встановлено, що відповідач та його матір ОСОБА_15 всупереч вищезгаданому розпорядженню голови Збаразької РДА перешкоджали ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми, про що свідчать її скарги до опікунської ради Старовишнівецької сільської ради та акт про обмеження умов виховання малолітніх дітей, складений депутатом Збаразької сільради ОСОБА_18 30.01.2015 р.(а.с.179-180).

Проте, ні відповідач, ні представник органу опіки та піклування, який підтримав висновок даного органу про доцільність залишення дітей з відповідачем в суді не навели жодних підстав та не надали суду будь-яких доказів які б вказували на наявність виняткових обставин за яких малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір'ю. Відсутні докази та підстав того, що залишення дітей з матірю є небезпечним для життя, здоровя та їх розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Розлучення батьків, проживання їх разом з батьком, позбавлення нормальних можливостей спілкування з матірю негативно вплинуло на психологічний та емоційний розвиток дітей, що підтверджено заключенням психолога ОСОБА_19- психолога громадської організації Центр психологічного розвитку та ОСОБА_20-головного спеціаліста РЦСССДМ, які не заперечували, що при спілкуванні з дітьми останні виявляли бажання жити разом з обома батьками. Діти потребують налагодження контакту із матірю. Цей факт підтверджується іншими доказами, а саме: довідкою, складеною 09.12.2014р. сектором соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей Збаразької РДА Тернопільської області про бесіду з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_9, довідкою практичного психолога методичного кабінету відділу освіти Збаразької РДА ОСОБА_21 від 18.12.2014р., комісійною довідкою про бесіди щодо визначення місця проживання дітей від 17.12.2014р., витягом з протоколу №11 засідання Збаразької районної комісії з питань захисту прав дитини від 18.12.2014р.

Твердження відповідача про те, що дочці та сину краще проживати у будинку його матері і переїзд їх до оселі позивачки негативно вплине на емоційний розвиток дітей жодним доказом не підтверджено, оскільки відстань між будинками бабусь є невеликою до 5 км, діти вже тимчасово проживали в будинку, де проживає їх матір, їм відома вся обстановка будинку і цей переїзд суттєво не змінить умови їх життя.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та правовідносини сторін, вірно застосувавши до них відповідні норми національного та міжнародного права, врахувавши в першу чергу інтереси дітей та те, що позивачка мати малолітніх дітей характеризується позитивно як за місцем проживання, так і по роботі, має постійне місце праці та самостійний дохід, який дає можливість утримувати дітей, ознак психічного захворювання не має, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває. Крім того, діти сторін є малолітніми, потребують материнського догляду, ласки, любові, піклування, поради і проживання їх з матірю буде відповідати повному і гармонійному їх розвитку, розуміння саме від матері, а також відсутність виняткових обставин, які дають підстави розлучити ОСОБА_19 та ОСОБА_11 з матірю, визначив місце проживання їх разом з матірю в смт. Вишнівець, вул. Почаївська,50, Збаразького р-ну, Тернопільської обл.

Стаття 162 СК України зазначає, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернути її за попереднім місцем проживання.

Враховуючи те, що до самочинного відібрання відповідачем дітей від матері, вона постійно піклувалась їх станом здоровя, фізичним, духовним розвитком, розвитком їх особистостей, забезпечувала їх одягом, взуттям, достатнім харчуванням. а рішенням суду визначено місце їх проживання разом із позивачкою, тому на виконання вимог ст. 162 СКУ, суд першої інстанції вірно вказав відібрати малолітніх дітей від батька та повернути їх матері по місцю її проживання.

Відповідно до вимог ст. 84, Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10 2014 р. №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені та доведені витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу адвоката, оскільки із долученої до матеріалів справи квитанції (а.с.172) вартість послуг адвоката позивачки становить 6000 грн. - за надання правової допомоги, написання позовних заяв, зібрання доказів, участь у судових засіданнях, як у суді першої інстанції, так і в апеляційній.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до оцінки доказів і не являються суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319,324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Збаразького районного суду від 04 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_22