Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 408/444/15-ц
Провадження № 22ц/782/290/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Дронської І.О., Фарятьэв С.А.

при секретарі : Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про зміну формулювання причин звільнення, про стягнення заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією, виплату грошової допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області, розмір по вимогам яких збільшила за заявою станом на 12.03.2015року, в обґрунтування вказала, що з 05.07.2001 року була прийнята до відділення Фонду в м. Свердловськ, а з 01.10.2001 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу відшкодування шкоди потерпілим у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловськ Луганській області .У звязку із порушенням відповідачем зобовязань за трудовим договором щодо виплати заробітної плати та ст.. 115 КЗпП України 28.11.2014 року вона подала заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та предявила вимогу щодо проведення з нею розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй за ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Подання в.о. начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Свердловськ про її звільнення було оформлено заднім числом, подання відділення від 01.12.2014 року, наказ 28.11.2014 року №370-К про звільнення її за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України - з 3 грудня 2014 року, при цьому своє рішення щодо зміни підстав її звільнення не пояснив. Позивач просила змінити формулювання причин звільнення її з роботи на звільнений за власним бажанням у звязку із порушенням власником законодавства про працю на звільнення - за ч.3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі ( з врахуванням збільшених позовних вимог за ухвалою від 12.03.2015 року ) - 11352,87 гривень, з компенсацією за затримку з урахуванням індексу інфляції, вихідну допомогу в розмірі 10611,54 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 5757,20 грн та моральну шкоду в сумі 15000грн та просила суд розглянути справу за її відсутності /а.с.51/.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, суд зобовязав Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Сверловськ Луганській області із «звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у звязку із порушенням власником законодавства про працю, - ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнуто з відповідача на користь позивача 11021,26 гривень заборгованості з заробітної плати та 10611,54 гривні вихідної допомоги, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено з причин предявлення позову до неналежного відповідача та за відсутності безпосередньої вини відповідача в затримці виплат, стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків а виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 ознайомившись з рішенням суду першої інстанції вважає, що судом допущено неповне зясування фактичних обставин справи, дана невірна оцінка доказам, що призвело до неповного застосування норм матеріального та процесуального права. З рішенням суду у частині відмови у стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодуванні моральної шкоди вона не згодна і вважає його таким, що підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Висновки суду про те, що позов поданий не до належного відповідача, не відповідають обставинам справи, судом неправомірно були не прийняті та досліджені докази з цього питання. Просить рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Управління Фонду в своїй апеляційній скарзі не погоджується з рішенням суду, в частині зобовязання зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловськ Луганської області з звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України на звільнена за власним бажанням у звязку із порушенням власником законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення на користь позивача заборгованість з заробітної плати в сумі 11021,26 грн. та вихідної допомоги в сумі 10611,54 грн., та стягнення судового збору на користь держави в сумі 243,60 грн., та вважає, що воно не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а також винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. А тому просить скасувати судове рішення Біловодського районного суду від 13 травня 2015 року, в частині зобовязання зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи яка звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України на: звільнена за власним бажанням у звязку із порушенням власником законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України, стягнення на користь позивача заборгованість з заробітної плати в сумі 11021,26 грн. та вихідної допомоги в сумі 10611,54 грн., та стягнення судового збору на користь держави в сумі 243,60 грн., за необґрунтованістю. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову до Управління виконавчої дирекції Фонду в частини зобовязання зміни формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи з «звільнена за власним бажанням, ст.38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у звязку із порушенням власником законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України», в частині стягнення на користь позивача заборгованості з заробітної плати в сумі 11026,26 грн. та вихідної допомоги в сумі 10611,54 грн.

Від позивача по справі надійшло заперечення на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області в якій ОСОБА_2 зазначає, що подана управлінням Фонду у Луганській області апеляційна скарга, на її думку, не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13.05.2015 року в частині стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати є безпідставними та необґрунтованими, а навпаки рішення суду в цій частині постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі зясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. При таких обставинах, апеляційна скарга управління Фонду у Луганській області не підлягає задоволенню, а рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13.05.2015 року в частині стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати необхідно залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу фонду задовольнити частково з наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.02.2014 року позивача було прийнято на роботу, з 25.03.2010 року вона була переведена на посаду головного спеціаліста у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловськ Луганської області, в відділ відшкодування шкоди потерпілим, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. /а.с.14-16/

За час, вказаний у позові , уповноваженим органом не виконуються зобовязання із своєчасної виплати заробітної плати, у звязку із чим станом на 1.01.2015року виникла заборгованість перед позивачем з заробітної плати. В силу вимог ст.115 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць.

Утворення заборгованості по заробітній платі свідчить про порушення даної вимоги закону керівництвом підприємства.

28 листопада 2014року позивач на імя в.о. начальника управління ВД Фонду у Луганській області звернулася з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у звязку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем, та законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст.. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку , що передбачено ст. 44 КЗпП України. Дана заява була погоджена з в.о.начальника відділення ВД Фонду в м.Свердловськ Луганської області з виданням подання за №01/2371 від 1.12.2014року про звільнення ОСОБА_2 що також було направлено до управління ВД Фонду з переліком належних виплат за ч.3 ст.38КЗпП України.

28.11.2014року в.о. начальника управління ВД Фонду видав наказ за № 370-к про звільнення ОСОБА_2 на підставі її особистої заяви та подання в.о. начальника Свердловського відділення, де в.о. начальника Сверловського відділення вказав на необхідність виплатити позивачу надбавки за вислугу років з листопада 2014 року по 03.12.2014 року в розмірі 30 відсотків від посадового окладу, надбавку за вислугу років за досягнення у праці, надбавку за високі досягнення в праці в розмірі 50% , за цей же період, компенсацію за невикористану відпустку в кількості 13 календарних днів та премію за підсумками роботи за листопад 2014 року у розмірі 25% до посадового окладу з урахуванням надбавок за високі досягнення у праці та вислугу років.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності.

На підставі викладеного суд першої інстанції обґрунтовано позовні вимоги в цій частині задовольнив і змінив формулювання причини звільнення. Отже, апеляційна скарга відповідача по справі в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки, за змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір, при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства( ч.3 ст.38 КЗпП ) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України.

Суд першої інстанції прийшов також до правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Але судова колегія не може погодитись з висновком суду про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 11021,26 гривень заборгованості з заробітної плати та 10611,54 гривні вихідної допомоги.

Відповідно до ст.15 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ,які спричинили втрату працездатності, страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування , який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації статутів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Статтею 16 визначено, що управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представником застрахованих осіб та роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Виконавча дирекція є постійно діючим органом правління Фонду та є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків , організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду здійснює матеріальне - технічне забезпечення наглядової ради та правління Фонду. Постійно діючим виконавчим органом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є виконавча дирекція Фонду в м. Києві, а робочими органами - відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням ( ст..18 Закону).

В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходилась у трудових правовідносинах з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Свердловськ Луганській області, який є юридичною особою і несе відповідальність перед своїми працівниками.

Отже управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області не є належним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією за лікарняними листами, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, - слід відмовити.

Висновки суду, про розмежування відповідальності в частині виплат на користь позивачки, не ґрунтуються на вимогах закону. Судова колегія приходить до висновку, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області є неналежним відповідачем по справі за позовом про стягнення як заборгованості по заробітній платі і вихідної допомоги так і середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції стосовно відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди відповідають вимогам закону проте судова колегія не погоджується з підставами відмови.

Законною є відмова в контексті субєктного складу, а не з підстав відсутності вини відповідача по справі.

Крім того, доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення судового збору обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідно ст.. 5, ч.1, п. 18 Закону України «Про судовий збір» щодо пільг сплати судового збору від сплати судового збору звільняються: Пенсійний фонд України та його органи; органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; Фонд соціального страхування; Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; Фонд соціального захисту інвалідів і його відділення.

Тому апеляційна скарга відповідача по справі в цій частині підлягає задоволенню, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

На основі вище зазначеного судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи; порушено норми матеріального та процесуального права, а відповідно до ст. 309 ЦПК України зазначене є підставою для зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 13 травня 2015 року скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11021,26 гривень заборгованості з заробітної плати, 10611,54 гривні вихідної допомоги та стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків а виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь держави судового збору в сумі 243,60 грн.

В цій частині постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про стягнення заборгованості по заробітній платі , виплату грошової допомоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :