АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Гриньової М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та з урахуванням збільшення позовних вимог (т. 2, а. с. 35-37) просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 17 077 681,59 грн., судовий збір 1 700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 120 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2015 вищевказаний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції в рахунок стягнення заборгованості по кредиту - 5 868 216, 57 грн., яка складається з заборгованості в розмірі 200 000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 726 180 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 74 820,05 дол. США, що в еквівалентності становить за курсом НБУ 645 764 грн. та відсоткам в розмірі 139 953,92 дол. США, що в еквіваленті становить за курсом НБУ 1 207 928,29 та 2 934 108, 28 грн. пені за порушення зобов'язання. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 1 700 грн.

Справа № 752/18489/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12719/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що заборгованість виникла внаслідок непередбачуваних обставин, а саме: розгортання та загострення світової фінансово-економічної кризи у 2008-2009 роках та істотна зміна економічних та фінансових вимог відповідача, тому останній може бути звільнений від відповідальності на підставі ст. 617 ЦК України. Зазначив, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення кредитної заборгованості відповідають законодавству та є обґрунтованими, а сума пені підлягає зменшенню з огляду на її надмірність порівняно з сумою заборгованості.

З таким висновком суду повністю погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді встановлено, що 17.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/2571/81/70767, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 200 000 дол. США на строк до 17.04.2021 під 13 % річних (т. 1, а. с. 11-14). 17.04.2008 між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №014/2571/81/70767, за умовами якого відповідач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,801 га, кадастровий номер :01:072:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є власністю іпотекодавця, а також житловий будинок незавершеного будівництва, готовністю 67%, загальною площею 260 кв. м., що розташований за цією ж адресою та є власністю іпотекодавця (т. 1, а. с. 21-23). Також 17.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №014/2571/81/70767, з метою забезпечення виконання вимог позичальника за вищевказаним кредитним договором (т. 1, а. с. 25-26). Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надав позичальникові кредитні кошти відповідно до заяви на видачу готівки № ОВ1/1472-30 від 17.04.2008 та заяви на видачу готівки № ОВ1/1472-31 від 18.04.2008 (т. 1, а. с. 34-35). Позичальнику та поручителю (відповідачам по справі) банком було надіслано претензію-повідомлення (вимогу) № 09-14-01/786 від 22.05.2009, якою запропоновано у 30-денний строк повернути достроково у повному обсязі кредитні кошти, сплатити проценти та пеню, які останні отримали відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 36-37). Відповідач вимоги вищевказаного кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 14.02.2015 утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості по кредиту 200 000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 726 180 грн. у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 74 820,05 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 645 764,37 грн.; заборгованості за відсотками 139 953,92 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 207 928,29 грн. та пені за прострочення сплати кредиту та відсотків 1 638 713,61 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 14 143 573,30 грн. (т. 2, а. с. 38-41). Враховуючи вищевикладене відповідач звернувся з відповідним позовом до суду.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки №014/2571/81/70767 від 17.04.2008, а саме п. 2.2 встановлено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед Банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, що зазначені в п.1.3 даного договору, які виникають з умов кредитного договору (т. 1, а. с. 25).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 5.1 договору поруки, вказаний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі (т. 1, а. с. 26).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 14.02.2015 утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості по кредиту 200 000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 726 180 грн. у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 74 820,05 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ - 645 764,37 грн.; заборгованості за відсотками 139 953,92 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 207 928,29 грн. та пені за прострочення сплати кредиту та відсотків 1 638 713,61 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 14 143 573,30 грн. (т. 2, а. с. 38-41).

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору № 014/2571/81/70767від 17.04.2008банк має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорі застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту та в інших випадках, передбачених цим договором (т. 1, а. с. 12)

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача та поручителя суми заборгованості є правильними.

Посилання апелянта на те, що заборгованість виникла внаслідок непередбачуваних обставин, а саме: розгортання та загострення світової фінансово-економічної кризи у 2008-2009 роках та істотна зміна економічних та фінансових вимог відповідача, тому останній може бути звільнений від відповідальності на підставі ст. 617 ЦК України є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналіз зазначеної норми права дає можливість дійти до висновку, що особа, довівши, що вона вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання і, зокрема, що порушення сталося внаслідок випадку чи непереборної сили, звільняється від цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 617 ЦК України не вважається випадком недодержання своїх обов'язків боржником. Непереборна сила в розумінні даної норми права - це подія, яку не можна було відвернути засобами, наявними у даної особи у конкретних умовах її діяльності.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в попущення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо задоволення позову правильними.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач підписав вищевказаний кредитний договір, чим сам погодився на всі його умови.

Доводи апелянта про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків Банку також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені за порушення зобов'язання правильними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо стягнення солідарно з відповідачів судового збору.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з відповідачів.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 1 700 гривень скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої в АДРЕСА_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 850 гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук