ТЕПЛОДАРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
Справа № 516/445/14-ц
Провадження № 2/516/10/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2015 року Теплодарський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Шумейко М.Т.,

при секретарі - Полюк І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Теплодар цивільну справу за позовом позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що с відповідачем ОСОБА_4 перебувала у шлюбі, що був зареєстрований 09.06.2000 року у відділі реєстрації громадського стану виконкому Теплодарської міської ради Одеської області. 18.09.2014 року шлюб був розірваний на підставі рішення Теплодарського міського суду Одеської області.

В період шлюбу 26.10.2001 року за спільні кошти позивача та відповідача ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач разом у спірній квартирі не проживають, що для позивача та її дитини є не прийнятним.

На підставі викладеного та відповідно до уточнених позовних вимог, позивач просить виділити їй та відповідачу ОСОБА_4, у власність по ? частині квартири АДРЕСА_1, а також просить встановити порядок користування житловим приміщення, виділивши їй разом з неповнолітнім сином ОСОБА_5, 2000 року народження, кімнату розміром 12,6 кв.м., та кімнату 9,1 кв.м., у вищезазначеній квартирі, а все інше, а саме кухню, ванну, кімнату, коридор, балкон, залишити у спільному користуванні.

Позивач та її представник заявлені вимоги та уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила, зазначивши, що спору про власність та порядку користування житловим приміщенням немає, дане питання можливо вирішити мирним шляхом, та укласти договір, який буде нотаріально посвідчений.

Свідок ОСОБА_5, в присутності представника органу опіки та піклування Гріщук Н.М., зазначив, що проживає разом з батьком, ОСОБА_4, але хотів би щоб мати, ОСОБА_1, проживала разом з ними.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

09.06.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який 18.09.2014 року було розірвано на підставі рішення Теплодарського міського суду Одеської області (а.с. 7).

В період шлюбу, 26.10.2001 року відповідач придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу АЕЕ №651515 посвідченим Теплодарською міською держаною нотаріальною конторою від 26.10.2001 року (а.с. 6).

Відповідно до копії технічного паспорту, квартира складається з трьох кімнат, розміром 12,6 кв.м., 9,1 кв.м., 17,2 кв.м., ванної кімнати - 2,5 кв.м., туалету - 1,0 кв.м., коридору - 10,0 кв.м., кухні - 9,5 кв.м., лоджії - 2,7 кв.м. та 1,2 кв.м (а.с. 9 - 10).

Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

Об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ - це об'єкт матеріального світу, саме предмети якого є об'єктом права власності.

Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України.

Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання.

Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна.

Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об'єкта права спільної сумісної власності.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та підлягає поділу.

Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя.

Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", вважає, що по даній справі слід застосувати засади рівності часток подружжя.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час

шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги те, що квартира АДРЕСА_1 набута відповідачем ОСОБА_4 в період шлюбу, суд визнає право власності на ? частину квартири за ОСОБА_1

Окрім цього після розірвання шлюбу між сторонами, як пояснив представник відповідача, фактично встановися порядок користування квартирою №124, відповідно якого неповнолітній син ОСОБА_5 проживає в кімнаті розміром 9,1 кв.м., а відповідач, ОСОБА_4, в кімнаті розміром 12,6 кв.м. Позивач, про що вона і не заперечувала у судовому засіданні, після розірвання шлюбу в квартирі не проживала. Тому суд вважає можливим встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши позивачу, ОСОБА_1 з неповнолітнім сином ОСОБА_5 у користування кімнати розміром 9,1 кв.м. та 17,2 кв.м.

Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, стягнути з відповідача 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Керуючись Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, Пленумом Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. ст. 60, 69 - 72 СК України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1

Встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з неповнолітнім сином ОСОБА_5 у користування кімнати розміром 9,1 кв.м та 17,2 кв.м., інші приміщення, кухня - 9,5 кв.м, коридор - 10,0 кв.м, туалет - 1,0 кв.м., ванна - 2,5 кв.м, балкон, залишити в спільному користуванні.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у сумі 998 (дев'ятсот дев'яносто вісім) гривень 76 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2015 року

Суддя: