Справа № 752/9034/15-ц
Провадження №: 2-о/752/158/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Пасинок В.С.,

народних засідателів - Лапеко М.І., Сивого Б.М.,

за участю секретаря - Власенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за заявою Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м.Києві, заінтересована особа: ОСОБА_1, про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу,-

встановив:

Територіальне медичне об'єднання «Фтизіатрія» у м.Києві звернулось до суду із заявою про надання дозволу на госпіталізацію ОСОБА_1 в примусовому порядку, мотивованою тим, що остання становить загрозу розповсюдження хвороби - туберкульоз, що підтверджується висновком лікаря протитуберкульозного закладу ОСОБА_2 від 19.05.2015року. З 26.12.2012року по 12.05.2015року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у стаціонарному відділенні КМТЛ №2, однак самовільно залишила лікувальний заклад, в диспансерне відділення не повернулася і від проходження лікування ухиляється. Пацієнтка ОСОБА_1 про свій стан та необхідність проходження лікування була проінформована. Порушення протиепідемічного режиму та контакт з оточуючими становить загрозу зараження туберкульозом інших осіб.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та просила її задовольнити, зазначивши про обов'язковість госпіталізації ОСОБА_1 до Київської міської туберкульозної лікарні № 2 на термін 3 місяці, починаючи з дня фактичної госпіталізації, оскільки остання ухиляється від проходження лікування в добровільному порядку, що становить загрозу для оточуючих і може призвести до поширення захворюваності на хворобу - туберкульоз.

ОСОБА_1 у судове засідання не викликалася, оскільки за даними туберкульозного закладу становить загрозу розповсюдження хвороби (ч.1 ст.285 ЦПК України).

Заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 хворіє на туберкульоз. Даний факт підтверджується висновком ЦЛКК про необхідність примусової госпіталізації хворої на заразну форму легеневого туберкульозу за № 753/15 від 25.05.2015 року Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія», відповідно до якого громадянка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку з 04.09.2012р. по теперішній час із діагнозом МРТБ (04.03.14) в/д легень (інфільтративний) Дестр+, МБТ+, М+, МГ+, Резист І (SHR), ІІ (Ofx), Кат.4 (паліативне лікування 31.03.15р.), Ког 1 (2015). Самовільно перервала лікування, покинула стаціонарне відділення КМТЛ №2, де лікувалася з 26.12.2014р. по 12.05.2015р., хоча про свій стан і необхідність проходження курсу лікування була проінформована, в диспансерне відділення не з'явилася.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, однак на візити медичної сестри двері ніхто не відчиняв.

Із витягу з амбулаторної картки диспансерного хворого № 448 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що останній, після обстеження за рішенням ЦЛКК від 07.12.2012року, було змінено діагноз з МРТБ (07.12.12р.) в/д легень (інфільтративний) Дестр+, МБТ+, М -, К+, Резист І (SHR), ІІ (-), Кат.4.1.А (НЛТБ), Ког 4 (2012р.), вірусний гепатит «С» з повторною госпіталізацією на МРТБ (04.03.14) в/д легень (інфільтративний) Дестр+, МБТ+, М+, МГ+, Резист І (SHR), ІІ (Ofx), Кат.4 (паліативне лікування 31.03.15р.), Ког 1 (2015), вірусний гепатит «С». В аналізі мокротиння № 302/1; 302/2 від 30-31.03.2015 року виявлено КСБ2+ методом скопії. Порушення протиепідемічного режиму та контакт з оточуючими становить загрозу зараження туберкульозом інших осіб. Про свій стан та необхідність лікування в стаціонарних умовах хвора проінформована. ОСОБА_1 лікування перервала самовільно, виписана із КМТЛ№2 12.05.2015року за порушення режиму. В диспансер не з'явилася. Дільничною медичною сестрою було проведено активне відвідування хворої за адресою реєстрації, але двері ніхто не відчиняв. Згідно рішення ХРТБ консиліуму від 19.05.2015року ОСОБА_1 підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного стаціонару терміном на 3 місяці з дотриманням протиепідемічного режиму.

Статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначені поняття: туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу, та госпіталізація - це поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму.

Як передбачено ст. 25 Закону України Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», особи, винні у порушенні законодавства у сфері протидії захворюванню на туберкульоз, несуть відповідальність згідно із законом.

Однак, ОСОБА_1, в порушення наведеної норми закону, ухиляється від проходження лікування небезпечної хвороби, чим становить загрозливе становище для інших осіб, що її оточують.

Крім того, подальша відмова ОСОБА_1. від проходження лікування від туберкульозу може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призведе до порушення безпечної санітарно-епідеміологічної ситуації необмеженого кола осіб.

У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих.

Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.

За наведених обставин та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 в епідеміологічному відношенні є небезпечною для оточуючих, однак в добровільному порядку відмовляється пройти до обстеження (діагностику) та курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 213-215, 234, 235, 283-286 ЦПК України, Закон України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», суд,-

вирішив:

заяву Територіального медичного об'єднання «Фтизіатрія» у м.Києві, заінтересована особа: ОСОБА_1 про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу - задовольнити.

Надати дозвіл на обов'язкову госпіталізацію ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, до Київської міської протитуберкульозної лікарні № 2 у примусовому порядку, терміном на 3 місяці, починаючи з дня фактичної госпіталізації.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення можуть оскаржити його протягом десяти днів з моменту отримання.

Суддя: Пасинок В.С.

Народні засідателі: Лапеко М.І.

Сивий Б.М.