Ірпінський міський суд Київської області
справа № 2-48/2010 р.
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2010 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.

при секретарі Балинській О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду в м.Ірпінь цивільну справу :

-за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, виконкому Ворзельської селищної ради, ірпінського міськвиконкому, КП КОР «Ірпінське БТІ», 3-тя особа приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Запісочний Олег Володимирович про визнання частково незаконними рішень виконавчого комітету, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, визнання недійсним договору дарування і визнання права власності на будинок ;

-за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ворзельської селищної ради, 3-ті особи Ірпінський міськвиконком, ОСОБА_1 про визнання рішення виконкому частково незаконним та його скасування, -

встановив:

Позивачі в березні 2008 р. звернулися до суду з даним позовом, який мотивували тим, що у 1975 році вони зареєстрували шлюб і проживали разом із відповідачами, батьками позивача ОСОБА_1, в їх будинку по АДРЕСА_1 Після народження у 1976 році доньки батьки запропонували сину ОСОБА_1 перебудувати розташований на їх ділянці сарай «Б» в житловий будинок, домовившись, що будинок згодом буде переоформлено на сина. Вказували, що за свої кошти та своєю працею, а також за допомогою родичів дружини, вони переобладнали сарай в малогабаритний житловий будинок. При цьому стіни були викладені з цегли, дах покрито шифером, проведено водопровід, опалення, газ та електроенергію. У 2004 році даний будинок із земельною ділянкою був виділений в окреме домоволодіння під АДРЕСА_1 і 25.11.2005 р. право власності на нього було зареєстроване на ім»я батька в Ірпінському БТІ. Згідно рішення Ворзельської селищної ради від 27.04.2004 р. узаконення будинку на ім»я батька було проведено за умови, що він подарує будинок сину ОСОБА_1 Проте в порушення своїх зобов»язань батько затягує з вирішенням питання про переоформлення будинку, а тому вони вимушені звернутися до суду. Просили визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на будинок по АДРЕСА_1

В квітні 2008 р. позивачі подали позовну заяву, де уточнили вимоги, просили визнати право власності на будинок по АДРЕСА_1 за обома позивачами в рівних частинах, з тих підстав, що даний будинок зведений ними в період шлюбу.

В листопаді 2008 р. позивачі подали позовну заяву, в якій доповнили вимоги, просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області, видане 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом на ім»я відповідача ОСОБА_3 з тих підстав, що дане свідоцтво порушує їх право власності на даний будинок, який вони збудували за спільні кошти, спільною працею за домовленістю і з дозволу батька. Крім того, рішенням Ірпінського міськвиконкому від 18.10.2005 р., на підставі якого видане свідоцтво, вирішено питання про видачу свідоцтва на будинок № 10, а не 10-а.

Також, просили визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 28.12.2004 р. між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7, мотивуючи тим, що сестра ввела в оману батька, який підписав цей договір помилково вважаючи, що відбулося дарування сусіднього будинку № 10-а сину ОСОБА_1, а тому договір необхідно визнати недійсним згідно ст.203 ЦПК України, бо він не відповідає внутрішній волі батька. Крім того, договір дарування посвідчено нотаріусом без належних правовстановлюючих документів про право власності на будинок. Посилалися, що даним договором порушено їх право власності на будинок по АДРЕСА_1 який повинен належати їм. В решті вимоги залишили без змін.

В грудні 2008 р. позивачі подали позовну заяву, в якій уточнили вимоги, просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області, видане 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом в частині особи, на яку видане свідоцтво - ОСОБА_3 та скасувати реєстрацію цього свідоцтва в Ірпінському БТ1.

Також доповнили вимоги, просили визнати незаконними рішення виконкому Ворзельської селищної ради від 20.02.2004 р. про узаконення будинку по АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3 і рішення Ірпінського міськвиконкому від 18.10.2005 р. про визнання права власності за ОСОБА_3 на будинок по АДРЕСА_1 в частині оформлення будинку на ОСОБА_3, поскільки дані рішення порушують їх право власності на цей будинок.

В березні 2009 р. позивачі подали позовну заяву, де уточнили вимоги, просили визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області, видане 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом на ім»я ОСОБА_3 в повному обсязі, а не в частині особи, на яку видане свідоцтво - ОСОБА_3

Уточнили вимоги, просили визнати за ними право власності в рівних частинах на недобудований будинок по АДРЕСА_1, з тих підстав, що даний будинок не прийнято в експлуатацію, а свідоцтво про право власності та його державна реєстрація на батька проведені з порушенням закону, а тому будинок є недобудовани нерухомим майном.

Уточнили обгрунтування підстав визнання недійсним договору дарування будинку по АДРЕСА_1, укладеного 28.12.2004 р. між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 Вважали, що договір дарування не відповідає як волі батька, так і вимогам закону, бо необхідні для укладення договору документи були сфальсифіковані, зокрема в матеріалах інвентаризаційної справи Ірпінського БТІ відсутній акт прийомки будинку в експлуатацію від 09.09.1964 р., на який посилається нотаріус в договорі дарування як на правовстановлюючий документ, крім того нотаріусу було надано сфальсифікований технічний паспорт. Також вважали, що договір слід визнати недійсним згідно п.6 ст.203 ЦК України з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 набувши статусу «дитина війни» став непрацездатним за віком (60 років), а тому договір дарування суперечив його цивільним правам і інтересам і тримався від нього в таємниці.

В березні 2009 р. позивачі подали позовну заяву, де уточнили вимоги, просили визнати незаконним рішення Ірпінського міськвиконкому від 18.10.2005 р. про визнання права власності за ОСОБА_3 на будинок по АДРЕСА_1 в повному обсязі, а не в частині особи, за якою визнане право власності - ОСОБА_3

В березні 2010 р. позивачі подали заяву, в якій уточнили правове обгрунтування своїх вимог в частині визнання за ними права власності на будинок по АДРЕСА_1 Вимоги в цій частині обгрнутували статтями 100, 101, 102, 112, 113 ЦК УРСР 1963 р., який діяв на час виникнення правовідносин щодо спільної часткової власності - будинку по АДРЕСА_1 В решті вимоги залишитли без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в травні 2008 р. звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що рішенням виконкому Ворзельської селищної ради № 27 від 20.02.2004 р. йому дозволено узаконити житловий будинок, розташований на його садибі по АДРЕСА_1, з виділенням даного будинку в окреме домоволодіння і присвоєнням йому номера 10-а, з послідуючим даруванням. Вважає, що вказівка про подальше дарування є втручанням у здійснення ним права власності, що заборонено ст.319 ЦК України, порушує його права як власника будинку, у зв»язку з чим просив визнати незаконним і скасувати оспорюване рішення виконкому в частині вказівки на необхідність послідуючого дарування будинку.

В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили задоволити. Позов ОСОБА_3 не визнали, просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_7 та представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не визнали, посилаючись на те, що ніякої домовленості про створення спільної власності між ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_3 не було. Дійсно сарай «Б», розташований на садибі батьків по АДРЕСА_1, був переобладнаний в житловий будинок, зокрема був обкладений цеглою, здійснена добудова 2-х приміщень і перекритий дах, однак все це було виконано за кошти батьків та з їх матеріалу, який залишився після будівництва основного житлового будинку і був придбаний ними. Батьки не заперечували проти проживання позивачів в будинку, переобладнаному із сарая «Б», який пізніше у 2004 р. був узаконений на ім»я ОСОБА_3 Вважали, що відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на цей будинок.

Заперечували проти вимог про визнання незаконними рішень виконкому Ворзельської селищної ради від 20.02.2004 р. та Ірпінського міськвиконкому від 18.10.2005 р., а також визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області на ім»я ОСОБА_3, поскільки всі заяви на узаконення та реєстрацію будинку подані ОСОБА_3 саме на будинок № 10-а, а не 10, і рішення відповідно винесено на 10-а, а не на інший.

Заперечували проти визнання недійсним договору дарування будинку по АДРЕСА_1 від 28.12.2004 р., укладеного між відповідачами - батьком та дочкою з тих підстав, що позивач не є учасником угоди, і відповідно не вправі її оскаржувати, його права даною угодою нічим не порушуються. Просили в позові відмовити.

Позов ОСОБА_3 підтримали, просили задоволити.

%

Відповідачі - виконавчий комітет Ворзельської селищної ради, Ірпінський міськвиконком, КП КОР «Ірпінське БТ1» та 3-тя особа приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Запісочний О.В. подали заперечення проти позовів та заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, вислухавши доводи та заперечення учасників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, інші письмові докази, вважає, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а позов ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені слідуючі обставини : відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі і є батьками позивача ОСОБА_1

Рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від

29.11.1957р. на ім»я відповідача ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 Київської області для будівництва житлового будинку площею 1200 м2. На підставі вказаного рішення між ОСОБА_3 і виконкомом Києво- Святошинської районної ради депутатів трудящих було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку, посвідчений державним нотаріусом

17.05.1958р. (а.с.27-28).

На вказаній земельній ділянці подружжя відповідачів збудували житловий будинок з господарськими спорудами, який був введений в експлуатацію на підставі акта прийомки від 09.07.1964 р. і зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 в Іртиському БТІ (а.с.28 обор.)

28.12.2004 р. ОСОБА_3 зі згоди своєї дружини ОСОБА_4 подарував вказаний будинок по АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_7 Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Запісочним О.В.(а.с.25-37).

Також судом встановлено, що після одруження у 1975 р. сина відповідачів - позивача ОСОБА_1, за взаємною згодою сторін в 1975 р. почали переобладнання сараю «Б», зведеного батьками на земельній ділянці будинку по АДРЕСА_1, в житловий будинок. Будівництво проводилося на підставі взаємної домовленості батька та сина про будівництво будинку для забезпечення житлом сім"ї сина. Зокрема стіни сараю були обкладені цеглою, добудовано підсобні приміщення, змінено конструкцію даху та підведено комунікації. Вказаний будинок був збудований за рахунок спільних коштів сторін та їх праці. В 1975 році сім»я позивачів ОСОБА_1 вселилася в переобладнаний будинок.

Рішенням виконкому Ворзельської селищної ради від 20.02.2004 р. відповідачу ОСОБА_3 було дозволено узаконити переобладнаний будинок, який виділено в окреме домоволодіння і присвоєно АДРЕСА_1 в смт.Ворзель.

Рішенням Ірпінського міськвиконкому від 18.10.2005 р. за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на вказаний будинок і 25.11.2005 р. видане свідоцтво про право власності на цей будинок, яке зареєстроване у встановленому законом прядку в Ірпінському БТІ.

Наведені обставини стверджуються свідоцтвами про укладення шлюбу, договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва будинку, договором дарування та матеріалами до нього, рішеннями виконкомів, свідоцтвом про право власності, технічними паспортами на будинки, оглянутими судом інвентаризаційними справами на будинки № 10 і № 10-а Ірпінського БТІ, листами, довідками, чеками квитанціями та іншими документами на придбання будівельних матеріалів, показами свідків.

Вирішуючи спір в частині прав позивачів на будинок по АДРЕСА_1 суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. В даній справі спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР 1963 р., а тому суд застосовує норми цього Кодексу для вирішення даного спору.

Спірні правовідносини регулюються ст. 112 ЦК УРСР, згідно якої майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна часткова та сумісна власність. Згідно ст. 113 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судо*м.

Поскільки судом встановлено, що будівництво спірного будинку по АДРЕСА_1 велося на підставі домовленості між відповідачем ОСОБА_3 як батьком і позивачем ОСОБА_1 про будівництво будинку для забезпечення житлом сім»ї позивачів, за рахунок їх спільних коштів та спільної праці, то суд вважає, що у сторін з передбачених законом підстав виникло праве спільної часткової власності на збудований спірний будинок.

Вирішуючи питання про визначення часток сторін у праві власності на спірний будинок, суд оцінюючі всі докази в сукупності, вважає, що вклад кожного з них є рівним, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 частину спірного будинку.

Рівність вкладу сторін у будівництво стверджується документами на придбані будматеріали. Як вбачається з чеків, накладних та квитанцій на будматеріали, наданих сторонами, на більшості з них відсутня вказівка на набувача цих матеріалів.

Враховуючи, що вимоги про визнання права на частину будинку заявлені обома позивачами, а також беручи до уваги, що вони здійснювали будівництво в період шлюбу, і відповідно до ст.22. 28 КпШС України вни мають рівне право на майно подружжя, суд визнає за ними право на 1/2 частин спірного будинку в рівних частках.

Доводи позивачів, що вони мають право на весь спірний будинок не знайшли свого підтвердження. Більше того такі доводи суперечать позиції позивачів щодо домовленості про створення спільної часткової власності із батьками. В такому випадку відсутня частка батька у спільній власності, про створення якої вони посилаються.

Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним.

Поскільки суд визнає право власності на половину спірного будинку за позивачами в рівних частинах, то відповідно суд задовольняє вимоги позивачів і визнає частково незаконним рішення Ірпінського міськвиконкому № 200/1 від 18.10.2005 р. про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_3 та визнає частково незаконним свідоцтво про право власності на цей будинок, видане 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом в частині належності всього будинку ОСОБА_3, поскільки дані документи порушують права позивачів як співвласників спірного будинку.

У визнанні незаконним та рішення виконкому Ворзельської селищної ради від 20.02.2004 р. суд відмовляє з тих підстав, що дане рішення носить технічний характер, врегульовує виділення спірного будинку в окреме домоволодіння і присвоєння будинку окремого номеру, права власності у відповідача ОСОБА_3 за даним рішенням не виникло.

Вимоги позивачів про визнання недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладеного 28.12.2004 р. між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7, задоволенню не підлягають з таких міркувань.

Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, поскільки позивачі не надали доказів, що оспорюваним договором дарування порушуються їх цивільні права.

В даному випадку позивачі не є ні власниками даного майна, ні орендярями, користувачами, тощо. Позивачі також не є учасниками даної угоди.

Судом встановлено, що в даному випадку відповідач ОСОБА_3 як власник будинку по АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку розпорядився належним йому майном, подарувавши його дочці зі згоди дружини. Його права на розпорядження своїм майном гарантовані ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання позивачів, що даним договором дарування порушено їх право власності на будинок по АДРЕСА_1 який повинен належати їм, надумані і безпідставні.

Доводи позивача ОСОБА_1, що договір слід визнати недійсним згідно п.6 ст.203 ЦК України з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 набувши статусу «дитина війни» став непрацездатним за $іком (60 років), а тому договір дарування суперечив його цивільним правам і інтересам як непрацездатної дитини не грунтуються на законі.

На підставіст.41 Конституції України, ст.112, 113 ЦК УРСР 1963 р., ст.22, 28 КпШС України, ст. 317, 319,321, 393 ЦК України, керуючись ст.ст. З, 10,11, 60, 88,209,212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати частково незаконним рішення ірпінського міськвиконкому № 200/1 від 18.10.2005 р. про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Київської області за ОСОБА_3 та визнати частково незаконним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області, видане 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом в частині належності всього будинку ОСОБА_3.

Встановити, що ОСОБА_3 належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області на підставі свідоцтва про право власності на будинок, виданого 25.11.2005 р. Ірпінським міськвиконкомом на ім»я ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності в рівних частках на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 в смт.Ворзель Київської області.

В решті позову відмовити.

Відмовити в позові ОСОБА_3 до виконавчого комітету Ворзельської селищної ради, 3-ті особи Ірпінський міськвиконком, ОСОБА_1 про визнання рішення виконкому частково незаконним та його скасування

Рішення в повному обсязі буде виговлене не пізніше 19.04.2009 р.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів, чи подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів та наступного подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву не було подано, а у випадку подання заяви - після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.І. Савченко