АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення з квартири та стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2015 року,

встановила:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення з квартири та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Посилалася на те, що їй на праві власності за заповітом належить квартира АДРЕСА_1, про що свідчить відповідний запис у витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.09.2014 року. У вказаний квартирі проживає відповідачка ОСОБА_3, яка незаконно користується даною квартирою.

Просила усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири, стягнути з відповідача 500 000 гривень матеріальної та моральної шкоди за користування квартирою.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та повернути до Першотравневого районного суду для ухвалення іншого рішення.

____________________________________________________________________

22ц-1446/2015 р. Головуючий у 1нстанції Іщенко І.В.

Категорія 44 доповідач Савчук М.В.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 не має законних прав щодо усунення перешкод в користуванні їй власністю та виселення ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності не їй, а надежить на праві власності відповідачці по справі ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що не підлягають задоволенню вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, всі інші вимоги: про виселення ОСОБА_3 та стягнення з неї 500 000 грн. матеріальної та моральної шкоди за користування вказаною квартирою також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 подала на реєстрацію нечинний правовстановлюючий документ - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, видане на її ім'я Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382, тим самим ввівши в оману державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О., яка прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на спірну квартиру. Указане свідоцтво про право на спадщину за заповітом було визнано недійсним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 квітня 2000 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та виселення.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 1999 року ОСОБА_3 купила у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 24 червня 1999 року в Чернівецькому комунальному обласному БТІ у реєстраційній книзі №86 на стор. 303 за реєстраційним номером 7568, що підтверджується відміткою на договорі купівлі-продажу від 23 червня 1999 року.

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою щодо реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на належну їй квартиру.

Рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гринюк І.В. №18508419 від 31 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у державній реєстрації права власності на вказане нерухоме майно у зв'язку з тим, що 10 вересня 2014 року уже було зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане на її ім'я Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1999 року за реєстром №2-8382.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2015 року було визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар Олесі Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11 вересня 2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю».

Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З системного аналізу викладених норм матеріального та процесуального права вбачається, що тільки власник нерухомого майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, що належить на праві власності та виселення інших осіб, а відповідно, власником спірного нерухомого майна ОСОБА_1 не являється та належними доказами не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є власником спірної квартири є безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :