Справа № 461/1533/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/4263/15 Доповідач в 2-й інстанції:ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретаря Бадівська О.О.,

з участю апелянта ОСОБА_2,

та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до мера м. Львова ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, зобов»язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до мера м.Львова ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, зобов»язання до вчинення дій відмовлено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та без належного дослідження обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що всі викладені в справі обставини є неправдивими, не правовими та спрямовані на виправдання ОСОБА_4 Позовні вимоги засновані на протиправних діях відповідача, його бездіяльності в результаті чого апелянт переніс та продовжує переносити значні фізичні, моральні страждання, а також зазнає шкоди, яка завдана йому особисто ОСОБА_4 в складі угрупування з різними організаціями та підприємствами м. Львова.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що суду надано ряд доказів, які підтверджують понесення апелянтом фізичних та душевних страждань, відповідно в суду не було підстав ухвалювати рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 вважає, що йому завдана моральна шкода протиправним діями мера м. Львова ОСОБА_4, який, на його думку, керує процесом впровадження обладнання «САМ» на території м. Львова. У зв'язку із впровадження у тіло позивача обладнання «САМ» йому розрізали шию і «прочіпізирували» шийний відділ хребта, артерії та вени, органи слуху, зуби, щелепи, головний мозок, органи грудної клітини, кишківник, печінку, сечостатеву систему і т.д. Також знімалася верхня частина черепа для доступу до глибоких ділянок головного мозку. При цьому впровадження цих імплантантів і чужорідних тіл було проведено з особливою жорстокістю. Окремі ділянки головного мозку видалені, порізані, видалені або ущільнені частина мозкових артерій і вен. Порізані та деформовані хребетні артерії. У правій хребетної артерії кровотік значно знижений. Ліва внутрішня сонна артерія порізана в місці впровадження імплантанта, права звужена. Деформовані і містять імплантанти загальна сонна і ряд інших життєво важливих артерій і вен. В результаті кровопостачання обох півкуль головного мозку знижене. Варварськи понівечений гіпофіз, ніжка гіпофіза, щитовидна залоза, яєчка. В результаті гонадотропні гормони в три рази вище норми, тестостерон майже на нулі, скачуть гормони щитовидної залози. Все це з урахуванням регулярних психічних стресів і пошкодження центрів ерекції і еякуляції викликало еректильну дисфункцію. Шия і шийні хребці порізані, містять множинні імплантанти. Травмовано імплантантами і чіпами міжхребетні диски, хребці всіх відділів хребта. Порізаний тонкий і товстий кишківник, містить різні анастомози і імплантанти. По всьому кишківнику проглядаються різні газорідинні структури. Печінкові вени і сама печінка деформовані, збільшені. Робота підшлункової залози порушена, що заважає нормальному травленню. Покалічені всі суглоби, кістки верхніх та нижніх кінцівок і таза. Порізані та деформовані вени лівої нижньої кінцівки і тазу. Деформована щелепно-лицьова область. Пошкоджено кістки носа, ґратчастої кістки, клиновидний синус, осередки сосковидних тіл. Пошкоджено органи зору. Імплантанти в райдужній оболонці очей, очних яблуках, зоровому нерві, хіазмі, зорових частках і звивинах провокують очну мігрень, зір значно знижено і продовжує погіршуватися. Через імплантантів деформовано середостіння, лівий шлуночок серця, коронарні артерії. Травмована і покалічена грудна клітка, легені.

Як встановлено у статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради; вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; скликає загальні збори громадян за місцем проживання; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; веде особистий прийом громадян; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що питання, порушені у зверненні ОСОБА_2 від 17.10.2014 року не відносяться до компетенції міського голови, повноваження якого визначені статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а відтак, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між завданою, на думку позивача, йому моральною шкодою та протиправними діями міського голови Львова - ОСОБА_4

Також, з матеріалів справи вбачається, що начальником Управління охорони здоров'я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради вживались належні заходи для перевірки фактів, викладений у зверненні ОСОБА_2 від 17.10.2014 р., проте за результатами проведеного комісійного огляду лікарями, гострої патології у останнього не виявлено.

Відповідно до листа головного лікаря Комунальної 6-ої міської поліклініки м. Львова ОСОБА_5, 30.10.2014 року ОСОБА_2 оглянутий комісійно лікарями-психіатрами психоневрологічного диспансеру і підтверджено діагноз - F 20.0; від лікування та подальшого спостереження в диспансері відмовився.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, незважаючи на вказані норми, позивачем не представлено доказів а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції на підтвердження вчинення мером м. Львова ОСОБА_4 неправомірних дій, якими позивачу заподіяно моральну шкоду, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди; не надано доказів на підтвердження своїх вимог та вказаних тверджень.

Таким чином, на підставі вищевказаного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність заявленого позивачем позову.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідження поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_6