Справа № 159/3662/15-ц
Провадження № 2/159/1008/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 22 липня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря Канашкової О.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, у якій прохає ухвалити рішення, яким визнати за кожною із сторін право власності на ? частини квартири №50, розташованої по вул. Заводській,3 в м. Ковелі Волинської області, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач покликається на наступні обставини: позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2001 року. Незважаючи на ту обставину, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 06 травня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано, сторони продовжували проживати разом, вели спільне господарство, підтримували подружні стосунки. Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У період перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами за спільні кошти, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу 01.11.2003 року, р.№.4125, було придбано квартиру АДРЕСА_1. 21 листопада 2003 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було здійснено реєстрацію права власності спірного майна за відповідачем ОСОБА_2, про що в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно було здійснено запис № 2813894.

У вказаній квартирі сторони проживали разом із своїми неповнолітніми дітьми до 30 червня 2015 року. Незважаючи, що придбана сторонами у шлюбі квартира є спільною сумісною власністю сторін і у вказаній квартирі зареєстровані як сторони, так і неповнолітні діти сторін, 30 червня 2015 року відповідач вигнав позивача з квартири, змінив замка до вхідних дверей до квартири заперечуючи право власності позивача на вказану квартиру тим, що стороною договору купівлі продажу спірної квартири є відповідач і державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснена за позивачем.

Оскільки свої протиправні дії, повязані з позбавленням позивача права користуватися належним їй майном, відповідач аргументує тим, що саме він є титульним власником квартири, позивач прохає визнати за нею право власності на ? частину квартири, яка є спільною сумісною власністю сторін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, зазначених у ньому і прохає задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання відповідачем у даній справі позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2001 року у відділі РАГСу в м. Ковелі Волинської області, актовий запис 292.

Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01.11.2003 року та даними про реєстрацію вказаного договору купівлі-продажу, доводиться та обставина, що сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_2 в м Ковель Волинської області. 21 листопада 2003 року КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» було здійснено реєстрацію права власності спірного майна за відповідачем ОСОБА_2, про що в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно було здійснено запис № 2813894.

Згідно ст.. 22 КпШС України, чинного на час укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, і.н. 40407985 від 10.07.2015 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, 4125 від 01.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний номер майна 2813894, під обтяженнями нерухоме майно не перебуває.

Обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав шляхом предявлення позовної вимоги про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя відповідає змісту ст. 16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 130, 173,174 ЦПК України, ст. ч.1 ст. 319, ч.1 ст. 321, ч.1,2 ст. 369, ст. 391 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на ? ідеальної частини квартири АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна у єдиному Державному реєстрі 2813894.

Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на ? ідеальної частини квартири АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна у єдиному Державному реєстрі 2813894.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова