Справа № 202/9802/14-ц
№1-кс/0202/5089/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 серпня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданої заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що в грудні 2011 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_4 вирішили придбати будинок для подальшого проживання в ньому сімєю. 20 грудня 2011 року вона, її чоловік ОСОБА_4 та їх знайомі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, приїхали подивитись на будинок, обяву про продаж якого побачили у газеті. Будинок їм сподобався та в той же день вони домовились про укладання в подальшому договору купівлі-продажу житлового будинку № 1116-Д по вул. Ашхабадській в м. Дніпропетровську. Вони домовились, що відповідачі їм продають будинок за 105 000 доларів США. 22 грудня 2011 року ОСОБА_2 повідомив їй, що йому необхідні грошові кошти на оформлення документів на будинок, на що вони погодились та передали останньому 25 000 доларів США в якості заввдатку. 27 грудня 2011 року до неї знову звернулось подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомивши, що для оформлення документів їм необхідні ще грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, на що вони погодились та передали їм ще 400 000 грн., що станом на 27.12.2011 року становило 50 000 доларів США, про що була надана розписка ОСОБА_7 В січні 2013 року вона звернулась до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з питанням чи готові документи для продажу будинку, на що вони відповідали про їх неготовність та просили чекати. 31 грудня 2011 року в неї народилась донька, яка тяжко хворіла і весь час вона займалась її лікуванням, а відповідачі скористались цим і виготовленням документів не займались, а витрачали грошові кошти на власні потреби. В листопаді 2013 року вона поїхала до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де в присутності свідків звернулась до них з питанням щодо виготовлення документів, на що вони повідомили про вартість будинку в розмірі 140 000 доларів США. Однак, у звязку з відсутністю грошових коштів в необхідному обсязі для купівлі будинку саме в розмірі 140 000 доларів США, відмовилась від купівлі та просила відповідачів повернути завдаток. Повернути грошові кошти отримані в якості завдатку відповідачі відмовились, та повідомили, що для повернення грошових коштів їм необхідно продати будинок. В подальшому відповідачі завдаток не повернули, зустрічі уникають, у звязку з чим вона вимушена була звернутись до суду. У звязку з тим, що зобовязання порушили відповідачі вважає, що вони повинні їй повернути подвійну суму завдатку. Крім матеріальної шкоди зазначала, що діями відповідачів їй була завдана і моральна шкода, оскільки вона залишилась вдовою з малолітньою дитиною, без коштів на існування. Просить суд стягнути з відповідачів на її користь солідарно завдаток в сумі 75 000 доларів США, що дорівнює станом на 17.09.2014 року 975 000 грн. та додатково суму завдатку у розмірі 25 000 доларів США, що дорівнює станом на 17.09.2014 року 975 000 грн., а всього 150 000 доларів США, що дорівнює станом на 17.09.2014 року 1 950 000 грн., та стягнути з відповідачів солідарно на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач та її представник в судове засідання зявлялись, підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зявлялись в судові засідання, заперечували щодо задоволення позовних вимог, пояснюючи, що дійсно між ними та позивачем були усні домовленості про продаж будинку, однак в якості завдатку позивачем були передані кошти у грудні 2011 року в розмірі 400 000 грн. та 200 000 грн., які були необхідні для оформлення документів на будинок для його продажу. Однак, приблизно через півроку чоловік позивача ОСОБА_1 повідомив, що їх сімя відмовляється від купівлі будинку та просив повернути грошові кошти. У звязку з тим, що ними грошові кошти були витрачені на оформлення документів, повернути грошові кошти вони не змогли. Заперечували проти зазначених позивачем обставин щодо відмови від продажу будинку за 100 000 доларів США як було досягнуто усної домовленості. Наголошували, що саме позивач відмовилась від укладання договору купівлі-продажу будинку у звязку з відсутністю коштів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомив, що йому відомо, що ОСОБА_1 дійсно передавала в якості завдатку відповідачам грошові кошти в розмірі 200 000 грн. та через деякий час й ще грошові кошти в розмірі 200 000 грн.

ОСОБА_8 допитаний в якості свідка в судовому засіданні теж повідомив, що дійсно позивач зі своїм чоловіком мала намір купити будинок у відповідачів за 100 000 доларів США, та він з позивачем приїздив до їх будинку. Йому також відомо про отримання відповідачами грошових коштів в загальному розмірі 600 000 грн.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони дійсно домовились про купівлю-продаж будинку № 116-Д по вул. Ашхабадська м. Дніпропетровська, однак попереднього договору купівлі - продажу чи договору завдатку не укладалось. Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 22 грудня 2011 року отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 200 000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 22 грудня 2011 року.

27 грудня 2011 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 400 000 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 27 грудня 2011 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27 червня 2012 року № 741 домоволодіння № 116 д по вул. Ашхабадській м. Дніпропетровська належало ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 06 листопада 2014 року уклала договір купівлі продажу домоволодіння № 116 д по вул. Ашхабадській м. Дніпропетровська та договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 0, 0292 гектарів, у межах згідно планом, цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ашхабадська, 116 д, що підтверджується договором купівлі продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 567 та договором купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованого в реєстрі за № 569.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Правила ст. 571 ЦК про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки договору купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені грошові кошти в загальній сумі 600 000 грн. є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися. Підстави для стягнення з відповідачів в подвійному розмірі переданої позивачем суми грошових коштів, відсутні.

Згідно положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що грошові кошти відповідачам в якості завдатку були передані саме в доларах США, отже підстав для стягнення цих коштів з відповідачів еквівалентно долару США станом на 17 вересня 2014 року, як просить позивач, відсутні.

Згідно матеріалів справи власником будинку була ОСОБА_3, отже відсутні підстави для стягнення грошових коштів з ОСОБА_2, в тому числі виходячи з положень ст. 543 ЦК України, в солідарному порядку, отже в цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, у відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Враховуючи те, що законом не передбачено в даному випадку стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

При вирішення питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, відповідно до частини першої зазначеної статті, стороні користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми завдатку та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 600 000,00 (шістсот тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 600,00 (шістсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда