Справа № 751/8186/14 Провадження № 22-ц/795/1209/2015 Головуючий у I інстанції Овсієнко Ю. К. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Євстафіїва О.К.

при секретарі Зіньковець О.О.,

за участю: апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя, визнання особистим майном,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.04.2015 року в частині визнання земельної ділянки №7 загальною площею 0,0677 га., яка розташована в садівничому товаристві «Придесення» в м. Чернігові та визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, стягнення судового збору, скасувати, та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в цій частині позову ОСОБА_2 В іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В скарзі апелянт вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 та її представник заявляли клопотання про застосування строків позовної давності на що суд уваги не звернув.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін по справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання земельної ділянки №7 загальною площею 0,0677 га., яка розташована в садівничому товаристві «Придесення» в м. Чернігові та визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаної земельної ділянки.

Судом встановлено, що між сторонами в серпні місяці1991 року було зареєстровано шлюб, який 20.08.2010 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 7).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.06.2006 року (а.с. 8) ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку № 7, що розташована в м. Чернігові, садівниче товариство «Придесення», загальною площею 0,0677 га. На підставі вказаного договору ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 48).

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, як це передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України, та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з посиланням на ст. 70 СК України.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71СК України).

Так, в п. 25 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно довідки листа КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 93 т. 1) станом на 31.12.2012 року в м. Чернігові право власності на садовий будинок № 7 в садівничому товаристві «Придесення» не зареєстровано, в зв»язку чим експертом повідомлено про неможливість дачі висновку експертизи, на вирішення якої ставились питання щодо розподілу майна в натурі станом на 24.02.2015 року (а.с. 170-176 т.1).

Як вбачається, позовні заяви сторін щодо вимог про виділення в натурі по 1/2 частині будинку з прибудовами та поділу в натурі земельної ділянки № 7 площею 0,0677 га в садівничому товаристві «Придесення» м. Чернігіва було залишено без розгляду за заявою сторони, яка заявляла вимоги, таким чином суд прийшов до висновку про визнання за кожним із подружжя права на ідеальну частку без реального розподілу земельної ділянки, що не суперечить вимогам ст. ст. 70, 71 СК України, ст. 78,79, 86-89 ЗК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 та її представник заявляли клопотання про застосування строків позовної давності на що суд уваги не звернув, є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення, і доводи, щодо не визначеності судом стосовно другої половини земельної ділянки, та не доведення позивачем перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, яка є спільним сумісним майном подружжя.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: