Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 320/2362/15-ц головуючий у 1-й інстанції Купавська Н.М.
провадження № 22-ц/778/4360/15 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення суми банківських строкових вкладів (депозитів), -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення суми банківських строкових вкладів (депозитів).

В обґрунтування позову зазначив, що 05 серпня 2014 року між позивачем та банком було укладено договір-заяву № 313731/22264/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші", відповідно до якого ОСОБА_2 розмістив в банку вклад у сумі 30 000 грн.. Термін договору було визначено до 05.03.2015 року. Крім того, 7 серпня 2014 року між позивачем та банком укладено ще один договір-заяву № 313731/22429/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші", відповідно до якого ОСОБА_2 розмістив в банку вклад у сумі 15 000 грн. Термін договору було визначено до 07.03.2015 року. Позивачем були виконані умови договору та передано банку загальну суму 45 000 грн. Після закінчення строку дії договору відповідач не повертає всю суму вкладу.

У зв'язку з зазначеним позивач просив суд стягнути з відповідача банківський строковий вклад в розмірі 30 000 грн. по договору - заяві №313731/22264/7-14 від 05 серпня 2014 року та суму в розмірі 15 000 грн. по договору - заяві №313731/22429/7-14 від 8 серпня 2014 року, судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 1 900 грн..

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_2 суму вкладу за договором-заявою №313731/22264/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" від 05 серпня 2014 року у розмірі 30 000 грн. 00 коп., суму вкладу за договором-заявою №313731/22429/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" від 07 серпня 2014 року у розмірі 15 000 грн. 00 коп., витрати на сплату судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1900 грн.00 коп., а всього 47021 грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь держави судовий збір у розмірі 450 грн. 00 коп.

На вказане рішення суду ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 309 ЦПК України в разу невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права колегія судів може змінити рішення суду.

Як вбачається із матерів справи, що05 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 укладено договір-заяву №313731/22264/7-14 про банківський страховий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців в національній валюті /а.с.7/. Відповідно до п. 1 зазначеного вище договору-заяви: вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_2 у сумі 30000 грн. на строк з 05.08.2014 року по 05.03.2015 року; банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25,00 % річних /а.с.7/. 07 серпня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_2 укладено договір-заяву №313731/22429/7-14 про банківський страховий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців в національній валюті /а.с.7/. Відповідно до п. 1 зазначеного вище договору-заяви: вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на Вкладний рахунок НОМЕР_3 у сумі 15000 грн. на строк з 07.08.2014 року по 07.03.2015 року; банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 25,00 % річних /а.с.8/.

Внесення коштів на депозитні рахунки підтверджено квитанціями № 1 від 07.08.2014 року та №1 від 05.08.2014 року, за даними яких на рахунок НОМЕР_3 ОСОБА_2 внесено кошти у розмірі 15000 грн. та на рахунок НОМЕР_2 внесено 30000 грн. /а.с.9/.

12.03.2015 року та 16.03.2015 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення суми депозиту у зв'язку із закінченням строку дії договору від 07.08.2014 року та 05.08.2014 року. Дані вимоги відповідачем були отримані в той же день, про що на заявах наявні відмітки штампу про їх отримання /а.с.10, 13/.

За випискою по особових рахунках станом на 16 березня 2015 року відповідач має заборгованість щодо повернення суми вкладу у розмірі 30000 грн. та 15000 грн. /а.с.14,15/.

Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Задовольняючи позов, суд правильно застосував норми матеріального права та врахував, що відмова банку у видачі суми вкладів та нарахованих процентів є незаконною, оскільки позбавляє вкладника володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не довела факту укладання договорів банківських вкладів і внесення по ним вкладів, оскільки надала лише копії, а не оригінали договорів - заяв №313731/22264/7-14 та №313731/22429/7-14 (а.с.7,8), не є переконливими, враховуючи, що за вимогами ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило , подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції клопотання про надання оригіналів договорів-заяв відповідач не заявляв, як не спростовував у своїх письмових запереченнях на позов фактів укладання з ОСОБА_2 зазначених ним договорів банківських вкладів.

За випискою банку по особових рахунках станом на 16 березня 2015 року відповідач має заборгованість щодо повернення суми вкладу у розмірі 30000 грн. та 15000 грн. /а.с.14,15/, а відповідно ж до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Посилання відповідача на постанову Національного банку України № 758 від 01 грудня 2014 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" та № 160 від 03 березня 2015 року „Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", яке на його думку звільняє їх від належного виконання зобов'язань за договором банківського вкладу, не можна визнати належною правовою підставою для відмови у задоволенні вимог вкладника, оскільки названі акти НБУ є підзаконними і суперечать ч.2 ст. 1060 ЦК України

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України „Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Нпціонального банку.

Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Постанови Правління НБУ №758 від 01 грудня 2014 року та № 160 від 03 березня 2015 року спрямовані на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цими Постановами, яке здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю, отже не є актами цивільного законодавства у розумінні ст. 4 ЦК, а являються нормативно-правовими актами органу державного управління.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачці, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Посилання в апеляційній скарзі на продовження строку вкладу за п.5.2 Основних умов не приймаються колегією, оскільки відповідно до п. 5 договорів - заяв №313731/22264/7-14 та №313731/22429/7-14 (а.с.7,8) після закінчення строку, визначеного у Договорі-заяви, Вклад повертається вкладнику в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п. 5.1 основних умов.

П.5.2 на який посилається ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено можливість продовження строку розміщення вкладу.

Між тим, пунктом 5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладників у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Якщо день повернення суми Вкладу припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення суми Вкладу проводиться Банком на наступний перший робочий день. У випадку, коли Вкладник не вимагає отримання Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні Банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу. Для обліку цих коштів Вкладник підписанням Договору-заяви уповноважує Банк: відкрити Вкладникові Рахунок на вимогу, та не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою, перерахувати суму Вкладу зі Строкового вкладного рахунку та суму нарахованих на Вклад процентів (суму нарахованих на Вклад, але не виплачених процентів) з Рахунку для нарахування процентів за Вкладом на Рахунок на вимогу та після зазначеного перерахування закрити Строковий вкладний рахунок та Рахунок для нарахування процентів за Вкладом. Розмір вкладу на вимогу складається із суми Вкладу та суми процентів, нарахованих на Вклад (суми процентів, нарахованих на Вклад, але не виплачених Вкладникові).

Договора - заяви №313731/22264/7-14 та №313731/22429/7-14 (а.с.7,8) не передбачають продовження строку Строкового вкладного рахунку.

Після закінчення дії Договорів, 12.03.2015 та 16.03.2015 року позивач звертався з заявами про повернення вкладів, проте банк проігнорував заяви ОСОБА_2

Таким чином, оскільки банк не виконав свого обов'язку з видачі вкладу на вимогу вкладника, вказану суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Посилання в апеляційній скарзі проте, що витрати на правову допомогу стягнуті без врахування часу роботи особи, що надає правову допомогу підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.

За роз'ясненнями п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається із договору та додаткової угоди про надання правової допомоги адвокат Пузій О.В. надавав допомогу ОСОБА_2 у вигляді підготовки, подання позовної заяви, відзиви, клопотання, скарги, письмові пояснення, заяви про відкриття виконавчого провадження та інші документи правового характеру. Для виконання зобов'язань адвокат також приймав участь у судових засіданнях. При цьому сторонами були узгоджені гонорари адвоката: за підготовку та клопотання про забезпечення позову - 500 гривень, участь у судовому засіданні у суді першої інстанції -400 гривень, підготовка письмових пояснень, клопотань, заперечень - 300 гривень, участь у судовому засіданні апеляційної інстанції - 700 гривень (а.с.17,47)

За розрахунком суми винагороди про участь у судовому засіданні від 05.05.2015 року було витрачено 1 година (участь підтверджено журналом від 05.05.105 року з 9.45 до 10.58) фактично оплачено 400 гривень , а гранична норма 40 % від мінімальної заробітної плати 12180 = 487,20 гривень (а.с.65), оплата підтверджена квитанцією № 31 від 05.05.2015 року на суму 400 гривень за надання правової допомоги від 12.03.2015 року (а.с.60,63)

За розрахунком часу для підготовки позовної заяви адвокатом витрачено 2 години, отже граничні норми становлять 487,20 гривень * 2 = 974,40 грвн, за актом про виплату гонорару за підготовку позовної заяви оплачено ОСОБА_2 500 гривень (а.с.18) підтверджена оплата квитанцією № 21 від 16.03.2015 року на суму 500 гривень (а.с.60).

За представництво інтересів ОСОБА_2 в суді 09.04.2015 року адвокатом зазначається, що витрачено 1 година (фактично підтверджено журналом від 09.04.2015 року з 9.58 до 10.09 = 11 хвилин) оплачено адвокату 400 гривень, а граничні норми за 11 хвилин складають 487,20 гривень /60 * 11 = 89,32 гривні. За підготовку заперечень на заяву відповідача про скасування заходів забезпечення позову витрачено адвокатом 1 година та оплачено 300, 00 гривень, (в матеріалах справи є заперечення на заяву про скасування заходів забезпечення позову (а.с.53), за підготовку письмових пояснень витрачено адвокатом 1 година та оплачено 300 гривень (в матеріалах справи є додаткові письмові пояснення ОСОБА_2 (а.с.46)) і за квитанцією № 30 від 23.04.2015 року за надання правової допомоги ОСОБА_2 сплатив адвокату Пузій О.В. 1000 гривень за Договором про надання правової допомоги від 12.03.2015 року (а.с.50,61).

Таким чином документально та квитанціями підтверджено в межах граничних норм компенсації витрат на правову допомогу 500 (підготовка позовної заяви) + 400 (участь у судовому засіданні від 05.05.2015 року) + 89,32 (участь у судовому засіданні 09.04.2015 року 11 хвилин ) + 300 (підготовка заперечень на заяву відповідача про скасування заходів забезпечення позову) + 300 (підготовка письмових пояснень) = 1589,32 гривні.

Крім того резолютивна частина рішення суперечить вимогам п.4 с. 215 ЦПК України, основна сума боргу об'єднана з правовою допомогою, яка відноситься до судових витрат, сума судового збору на користь держави має бути визначена 1 % від стягнутої суми та за мінусом витрат стягнутих на користь позивача, 450 грвн - 121 грвн.80 коп. (а.с.1) = 328,20 грвн..

Таким чином розмір судових витрат, який підлягає стягненню на користь позивача складає 1589,32 гривні+121 грвн.80 коп. = 1711,12 грвн., а на користь держави 328,20 грвн..

В решті рішення суду відповідає матеріалам справи, порушення норм матеріального або процесуального права колегіє судів не встановлено, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в частині зміні розміру витрат на правову допомогу з 1900 гривень до 1589,32 гривні та приведення рішення у відповідності з вимогами ст. 215 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 травня 2015 року у цій справі змінити. Викласти в наступній редакції.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про стягнення суми банківських строкових вкладів (депозитів) задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", розташованого за адресою: м.Київ, вул.Артема,60, , на користь ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, суму вкладу за договором-заявою №313731/22264/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" від 05 серпня 2014 року у розмірі 30 000 грн. 00 коп., суму вкладу за договором-заявою №313731/22429/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" від 07 серпня 2014 року у розмірі 15 000 грн. 00 коп., а всього 45000 (сорок п'ять тисяч) гривень та судових витрат у розмірі 1711 (одна тисяча одинадцять) гривень 12 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", розташованого за адресою: м.Київ, вул.Артема,60, , на користь держави судовий збір у розмірі 328 (триста двадцять вісім) гривень 20 копійок.

В решті вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді