Справа № 758/4540/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарі - Подплетнікова В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2000 грн. та поділ спільного сумісного майна.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 24.11.2007 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, оформленому реєстрацією відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1060, мають спільного малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Протягом останніх шести місяців їхнє сімейне життя погіршилось, з»ясувалось, що не можуть проживати разом, виконувати подружні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, з ініціативи відповідача постійно виникали суперечки та сварки, нерідко у присутності сина, що негативно впливало на його психічний стан, спричиняло душевні страждання, взаємні спроби налагодити стосунки позитивних результатів не дали, призвели до більш ворожих відносин та припинення шлюбу.

Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, просить шлюб розірвати, малолітній син залишиться проживати з нею.

Після фактичного припинення шлюбу відповідач матеріально дитину не утримує, не приймає участі в його вихованні, ухиляється від виконання батьківського обов»язку.

Сина утримує та виховує самостійно, зарплатні в розмірі близько 2 500 грн. для них недостатньо, відповідач повинен платити аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн..

Достовірними відомостями про офіційне місце роботи та дохід відповідача не володіє, лише знає, що він заробляє гроші перевезенням (таксує) в сумі близько 8 000 грн. на місяць, іншої родини та утриманців не має, при мінливому та нерегулярному доході може забезпечити саме такий розмір аліментів.

У період шлюбу вони набули на ім»я відповідача спільне сумісне майно, з приводу поділу якого не домовились, зокрема: у червні 2008 р. придбали легковий автомобіль NISSAN АLMEPA 1,5 (VIN код НОМЕР_4), 2001 р. випуску, обладнаний у 2012 р. газовим спорядженням, вартістю 85000 грн. ( свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 05.12.2012 р. НОМЕР_5; та відкрили рахунки НОМЕР_6, НОМЕР_7 у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» по вкладам за договорами «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» №668816/2013 від 23.10. 2013 р. та на вимогу «Для виплат» НОМЕР_7 від 23.10. 2013 р., на загальну суму 25 000 грн..

У порядку поділу цього майна просить стягнути з відповідача в якості грошової компенсації 1/2 частину від вартості автомобіля NISSAN АLMEPA у сумі 42500 грн. та банківських вкладів у сумі 12500 грн..

Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2, позовні вимоги визнав частково, у письмових поясненнях зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, вважає вжиття заходів для примирення недоцільним, але наголошує на тому, що шлюбні відносини з позивачем фактично припинили з початку серпня 2014 р..

Протягом останніх трьох років працює, має регулярний дохід близько 1500 - 2000 грн. щомісячно, інших видів доходів, у тому числі, - мінливих, одержання частини доходу в натурі, не має, тому повинен платити аліменти не у твердій грошовій сумі 2000 грн., а ? частину від щомісячного доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи від дати пред»явлення позову та до досягнення дитиною повноліття,

Автомобіль марки NISSAN АLMEPA, об'єм двигуна -1.5., 2001 р. випуску, державний номер НОМЕР_1, є неподільним, і повинен залишитися у спільній частковій власності сторін, тобто за кожним з них має бути визнано право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу.

Грошові коштів на депозитному рахунку НОМЕР_7 були витрачені ними у інтересах сім»ї за час шлюбу, що вбачається з виписки від 30.09.2014 р., та станом на дату судового розгляду відсутні, тому правових підстав для поділу грошових коштів немає. Судові витрати мають бути розподілені пропорційно задоволеним вимогам, а не в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги про розірвання шлюбу, уточнили, що шлюбні відносини фактично припинені з грудня 2014 р., а такою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн. та поділ спільного сумісного майна подружжя, з наведених у заяві підстав, просять задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, у частині розірвання шлюбу з підстав того, що шлюбні відносини з позивачем фактично припинили з серпня 2014 р., стягнення аліментів у 1/4 частині від щомісячного заробітку (доходу) та визнання за кожним з них по 1/2 частині права власності на автомобіль (в ідеальних частках), щодо поділу депозитного вкладу - не визнав з підстав, наведених у письмових запереченнях, пояснив, що частину грошових коштів витратив на ремонт автомобіля, а іншу частину повернув своїй матері на рахунок, якій вони належали.

Опитана у судовому засіданні в якості свідка мати позивача, ОСОБА_5, показала, що дочка разом з чоловіком та сином проживали у неї. Нормальної сім»ї давно немає, часто розходились, обіцянки виправитись відповідач не виконував, працював на таксі, але не надавав достатньо коштів на утримання родини, у листопаді 2013 р., не погодивши з дружиною, поїхав на відпочинок до Єгипту. Після повернення в грудні 2013 р. вони посварилися та остаточно припинили спільне проживання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, доводи представників позивача, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Суд установив, що з 24.11.2007 р. сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1060, мають спільного малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 9, 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Останні шість місяців перед звернення до суду сімейні відносини сторін погіршилися, виявилось, що мають різні характери та погляди на життя, права та обов»язки подружжя, постійними стали суперечки та сварки, нерідко у присутності малолітньої дитини, і призвело до припинення шлюбу.

З грудня 2014 р. сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають окремо один від одного.

Твердження відповідача про те, що шлюбні відносини з позивачем припинили з початку серпня 2014 р., спростовується матеріалами справи, зокрема тим, що станом на 23.04.2014 р. була подана позовна заява про розірвання шлюбу, яка разом з іншими документами надсилалась та отримувалась ним за новою адресою, опитана у якості свідка, ОСОБА_5, показала, що у листопаді 2013 р. без погодження з дружиною він відпочивав у Єгипті, та після повернення в грудні 2014 р. - подружжя посварилися, саме ця обставина стала приводом до остаточного припинення між ними шлюбних відносин, крім того відповідач у обґрунтування своїх заперечень та спростування доводів позивача жодних належних і допустимих доказів не надав.

Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі кожного з них, суперечитиме їх інтересам та інтересам їхнього малолітнього сина, який проживає з позивачем та утримується нею.

Як убачається з довідки від 15.04.2014 р. № 11-266 позивач працює завідуючою складом у Київській міській дирекції УДППЗ «Укрпошта» Північний поштамт, її заробіток у період з жовтня 2013 по березень 2014 р. в середньому складає близько 3500 грн. ( а. с. 11).

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ст. 180 СК).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181 СК).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків

прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу ( ст. 182 СК) .

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК).

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 184 СК).

Відповідно до довідки про доходи від 03.07.2014 р. №02-299 з 07.07.2011 р. відповідач працює прибиральником території в Академії муніципального управління, його середній заробіток у період з січня по червень 2014 р. складає близько 1300 грн., як стверджує - інші джерела доходів, у тому числі, - мінливі, чи у натурі, відсутні, та має батьків похилого віку ( пенсіонерів, інвалідів), але доказово не підтвердив, що матеріально їх утримує ( а. с. 49, 79).

Поряд з цим, і позивач доказово не підтвердила ту обставину, що на теперішній час відповідач має нерегулярні, мінливі доходи, зокрема: заробляє гроші перевезенням (таксує) в сумі близько 8 000 грн., що могло б забезпечити визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 2000 грн., а показання свідка, ОСОБА_5, в цій частині відносяться до періоду його спільного проживання з родиною, та прийнято так, що на той час поряд з основною роботою прибиральника він у якості підробітку заробляв гроші таксування.

З урахуванням вимог закону, зокрема: матеріального становища дитини, яка утримується позивачем, та матеріального становища відповідача, який за віком і станом здоров»я працездатний, працює, щомісячно отримує зарплату, суд вважає необхідним стягнути з нього з дня пред»явлення позову аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та у порядку ст. 367 ЦПК України допустити до негайного виконання стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12. 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За правилами ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Під час шлюбу сторони на ім»я відповідача в червні 2008 р. придбали легковий автомобіль NISSAN АLMEPA 1,5 (VIN код НОМЕР_4), 2001 р. випуску, державний номер НОМЕР_1 ( свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 05.12.2012 р. НОМЕР_5); та відкрили рахунки НОМЕР_6, НОМЕР_7 у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» по вкладам за договорами «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» №668816/2013 від 23.10. 2013 р. та на вимогу «Для виплат» НОМЕР_7 від 23.10. 2013 р., на загальну суму 25 000 грн..

Відповідно до висновку ТОВ «Реал Експерт» (не спростованого відповідачем) станом на 08.10.2014 р. ринкова автомобіля NISSAN АLMEPA 1,5 (VIN код НОМЕР_4), 2001 р. випуску складає 85670 грн..

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, доки не доказано інше кимось з подружжя.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до виписки про рух коштів від 30.09.2014 р., виданої ПАТ «ВіЕйБі Банк» , станом на дату подання позову на рахунку НОМЕР_7 знаходилися грошові кошти у вигляді депозитного вкладу в розмірі 25000 грн. та відсотків у розмірі 2510 грн.79 коп. відповідно до умов договору банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» Здорова добавка» № 668816/2013 від 23.10.2013 р., якими розпорядився відповідач на власний розсуд, шляхом зняття грошових коштів різними сумами, починаючи з 23.04.2014 р. ( з дати пред»явлення позову) до 03.07.2014 р., та переведення 05.06.2014 р. коштів у сумі 20513 грн. 47 коп. на інший рахунок ( а. с. 48).

Доводи відповідача про те, що грошові коштів на депозитному рахунку НОМЕР_7 були витрачені ними у інтересах сім»ї за час шлюбу спростовується саме цією випискою про рух коштів від 30.09.2014 р., а акт виконаних робіт до наряду-замовлення №, відкритого 19 червня 2014 р., закритого 21 червня 2014 р. (на ремонт автомобіля), на замовлення яких позивач згоди не надавала, не приймається до уваги, оскільки є неналежно оформленим, і не являється розрахунковим документом, а переведення грошових коштів у сумі 20513 грн. 47 коп. на рахунок своєї матері, належність яких їй нічим не підтверджена, ці кошти у письмових запереченнях й ним визнавались спільним сумісним майном, не може бути визнано як використання цих коштів у інтересах сім»ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд не може погодитися з твердженнями відповідача, який заперечує проти виплати позивачу грошової компенсації від вартості автомобіля марки NISSAN АLMEPA з тих підстав, що це неподільне майно і повинне залишитися у спільній частковій власності сторін, по 1/2 частині за кожним, ураховуючи наступне .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частини 4, 5 цієї норми закону передбачає, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Тобто, обов'язковою умовою присудження грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки.

У даному випадку саме позивач, пред'явивши позов, і погодилась на виплату грошової компенсації, тому будь-якої згоди іншого співвласника на проведення такої виплати законом не вимагається, встановлення причин щодо неможливості проведення виплати не має правового значення.

Відтак, при вирішенні спору суд виходить з того, що автомобіль NISSAN АLMEPA 1,5 (VIN код НОМЕР_4), 2001 р. випуску, державний номер НОМЕР_1, що відноситься до спільної сумісної власності подружжя, є неподільним майном, 1/2 частина якого належить позивачу, однак цим майном одноосібно користується відповідач, тому вважає за можливе залишити автомобіль у його власності, стягнувши з нього на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частки у розмірі 42500 грн..

У порядку ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню частково, у частині розірвання шлюбу сторін, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів), та поділу спільного сумісного майна шляхом виділити відповідачу в особисту приватну власність автомобіля, та стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частки цього автомобіля, і 1/2 частини від 25000 грн. грошових коштів, які зберігалися на депозитному банківському рахунку, в сумі 12500 грн., в задоволенні іншої частини вимог відмовляє.

Суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 550 грн. та у дохід держави за стягнення аліментів у сумі 243 грн. 60 коп..

На підставі наведеного, ст. ст. 3, 60, 61, 63, 65, 69-72, 110, 112, 180 - 184, 191 СК України, ст. ст. 365, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між громадянами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оформлений реєстрацією 24.11.2007 р. відділом РАГС Подільського районного управління юстиції в м. Києві, запис акту № 1060.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу після набрання законної сили надіслати до відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 23.04.2014 р. і продовжувати до досягнення повноліття дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 р..

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) у дохід держави за стягнення аліментів судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп..

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

1) виділити ОСОБА_2 в особисту приватну власність автомобіль марки NISSAN ALMERA, об»єм двигуна - 1.5, 2001 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

2) стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки NISSAN ALMERA, об»єм двигуна - 1.5, 2001 р. випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 42500 грн. (сорок дві тисячі п»ятсот грн. коп. - ).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) ? частину від 25000 грн. грошових коштів, які зберігалися на депозитному вкладі у ПАТ «ВіЕйБі Банк» в сумі 12500 грн. ( дванадцять тисяч п»ятсот грн. коп. -).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) витрати від сплати судового збору в сумі 550 грн. (п»ятсот п»ятдесят грн. коп. - ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко