Справа № 351/1683/14-ц
Провадження № 22-ц/779/398/2015
Головуючий у 1 інстанції Собко В. М.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Снятинського районного суду від 22 грудня 2014 року, по справі

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося у суд із наведеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що внаслідок укладення Договорів факторингу від 28.11.2012 р. відбулася заміна кредитора, відтак ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора /стягувача/ за договором №2501/1006/88-175 від 20.10.2006р., згідно якого позичальником є ОСОБА_2 Своїх зобов'язань відповідач належним чином не виконував, в результаті чого станом на 20.07.2014 року утворилась заборгованість. Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість 433 330,08 грн., з яких заборгованість за кредитом - 271 756,87 грн., по відсотках - 108 454,81 грн., пеня за останній рік - 53 118,40 грн.» , а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн.

Рішенням Снятинського районного суду від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення суду, зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що вимога про повернення заборгованості не відповідає характеру та обсягу зобов'язань сторін, оскільки позивач здійснив розрахунок у відповідності до кредитного договору, а позовні вимоги у національній валюті відповідають офіційному НБУ іноземної валюти та вимогам закону щодо права фізичної особи сплачувати іноземну валюту. Відповідачем не подано жодних доказів, які б свідчили, що між сторонами за договорами факторингу чи між позивачем і відповідачем була здійснена валютна операція, пов'язана з переходом права власності на валютні цінності, яка б вимагала ліцензії НБУ. Між сторонами за договорами факторингу жодних валютних цінностей не передавалося, як і не передбачено самими договорами, предметом договору факторингу є право вимоги, а не валютної цінності. Разом з тим, суд залишив поза увагою, що позивач у заяві 22.12.2014 року вже зазначав, що договір факторингу є укладеним та виконаним сторонами, оскільки про це свідчать дії сторін, якими отримувалася оплата за відступлене право вимоги за договором факторингу і передавалися оригінали кредитних справ до ТОВ «Кредитні ініціативи». Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник апелянта Ємчук А.В. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 повторно не з'явився в судове засідання, хоча були повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, наведеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутній реєстр заборгованостей боржників, які передано від ПАТ «Сведбанк» (первісного кредитора) до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс», а наявний у справі договір факторингу від 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» не містить підпису і печатки представника ПАТ «Сведбанк», відтак право вимоги у позивача відсутнє. В порушення ст. 526 ЦК України, ч.3 ст. 533 ЦК України позивачем неправомірно заявлено позов про стягнення заборгованості за кредитним договором у гривневому еквіваленті. Придбання права вимоги за договором факторингу щодо зобов'язань за кредитними договорами, у яких визначено придбані зобов'язання в іноземній валюті є валютною операцією і потребує генеральної ліцензії НБУ, якої у позивача не було.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права: не встановив всіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, а також порушив норми матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права

первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Встановлено, що 20.10.2006 р. АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступник - ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №2501/1006/88-175 з подальшим внесенням змін та доповнень, згідно якого останній отримав у АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредит у розмірі 20000,00 доларів США, який повинен погасити до 10.10.2016 р. згідно встановлених термінів погашення, що містяться в додатку №1 до договору.

Згідно договору-факторингу №15 від 28.11.2012 р. ФК «Вектор-Плюс» придбав права вимоги у ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», а згідно договору-факторингу від 28.11.2012 р. ФК «Вектор-плюс» передало свої права вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи». Зазначені договори факторингу укладені у встановленому законом порядку із наявними підписами всіх сторін та відповідними печатками, що було досліджено в суді апеляційної інстанції та звірено з оригіналами зазначених документів /а.с.29-31,110-112/. Також, згідно укладеного із відповідачем кредитного договору із ТАС «Комерцбанк» відповідач погодився із умовами договору, згідно яких надав право банку передавати право вимоги іншій особі, або таке право могло перейти до останньої в порядку, визначеному чинним законодавством України /а.с. 20/.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивачем представлено суду Акт приймання - передачі Реєстру заборгованостей боржників, персональних даних, в тому числі і щодо відповідача, підписані представниками ФК «Вектор-Плюс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи», а також Реєстр заборгованостей боржників, які передавалися від ПАТ «Сведбанк» до ФК «Вектор - Плюс» / а.с.43-45/.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивач, отримавши право грошової вимоги за кредитним договором до боржника - ОСОБА_2, придбав фінансовий актив у юридичної особи. При цьому, законодавство України не містить норми, внаслідок застосування якої у фактора за договором факторингу шляхом купівлі права грошової вимоги від 28.11.2912 року ТзОВ «Кредитні ініціативи», існував чи існує обов'язок отримати ліцензію для підтвердження свого права на здійснення факторингових операцій.

Крім того, право ТзОВ «Кредитні ініціативи» щодо надання фінансових послуг, яке він має право здійснювати, як фінансова компанія, без отримання ліцензій або дозволів відповідно до законодавства, в тому числі і факторингу, підтверджується розпорядженням від 18.09.2008 року № 1121, виданим Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг в Україні, яким прийнято Додаток до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 214 серія ФК /а.с.46-48/.

Також не взято судом до уваги той факт, що договір факторингу був укладеним і виконаний сторонами, оскільки про це свідчать дії сторін, якими отримувалася оплата за відступлене право вимоги за договором факторингу і передавалися оригінали кредитних справ до ТОВ «Кредитні Ініціативи». Зокрема, в матеріалах справи надано повідомлення ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» від 02.10.2013 року про здійснення розрахунку ТОВ «Факторингова компанія «Вектор-Плюс» з ПАТ «Сведбанк» за придбане право вимог за кредитними договорами. Також надавався витяг із статуту ПАТ «Омега Банк» про те, що на сьогоднішній день даний банк є правонаступником ПАТ «Сведбанк» /а.с32,33/.

З цих підстав висновок суду про те, що факт відсутності у позивача генеральної ліцензії відповідно до п.2 ст.1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на здійснення валютних операцій, не надає йому права вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу суперечить чинному законодавству та зібраним по справі доказам.

Відповідно до копії реєстру заборгованостей боржників, які передаються від ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» передано право вимоги в тому числі і боржника ОСОБА_2 за кредитним договором 2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року.

Відповідно до вимог ст.514 ЦК України, та п.1 ч.2 ст.258 ЦК України заборгованість відповідача перед позивачем становить всього 433.330,08 грн., з яких: 23 328,56 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить- 271 756,87 грн., по відсотках - 9 310,14 дол. США, що становить 108 454,81 грн. та пеню за останній календарний рік -4559,87 дол. США, що становить 53,118,40грн. відповідно до поданого позивачем розрахунку на час пред'явлення позову-12.08.2014 року, яку відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності, колегія суддів приймає до уваги.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник неналежно здійснював погашення кредитної заборгованості ні попередньому кредитору, ні позивачу, що залишилося поза увагою й відповідною оцінкою суду і будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості не представив ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Таким чином, за наведених обставин висновок суду щодо необґрунтованості вимог ТОВ «Кредитні Ініціативи» є незаконним та не відповідає зібраним по справі доказам, а тому постановлене судом рішення підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а також стягнення витрат по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313-314, 316 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити, рішення Снятинського районного суду від 22 грудня 2014 року скасувати та постановлення нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 /прож. АДРЕСА_1, інд.код - НОМЕР_1/ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» /, п/р 2001 в ПАТ ''Альфа-Банк'', МФО 300346, адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності,14 /за кредитним договором 2501/1006/88-175 від 20.10.2006 року заборгованість в розмірі: 433.330,08 грн. /чотириста тридцять три тисячі триста тридцять гривень 08 коп./, з яких: за кредитом 271 756,87 грн., що становить 23 328,56 дол. США; по відсотках - 108 454,81 грн. що становить 9 310,14 дол. США, та пеню за останній календарний рік 53,118,40грн., що становить 4559,87 дол. США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: В.М. Вакарук

Судді: М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький