Справа № 135/571/15-ц
Провадження № 2/135/184/15
РІШЕННЯ

іменем України

09.07.2015 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Когаль А.В.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. При цьому позивач зазначив, що 12.06.2014 року в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме: автомобіль «Форд» д.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3, в результаті чого автомобіль «Форд» отримав механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталась із вини відповідча. Між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ОСОБА_4 був укладений договір страхування засобів наземного транспорту № 330577697.13 від 24.10.2013 року щодо вказаного автомобіля «Хюндай». За умовами договору страхування страховик ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатив страхове відшкодування у розмірі 1919,24 грн., а саме відшкодування страхувальнику вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля «Хюндай». Посилаючись на те, що до ПрАТ «АСК «Інго Україна» перейшло право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, а відповідач залишив без задоволення направлену на його адресу претензію, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 1919,24 грн..

Ухвалою суду від 02.06.2015 року до участі в справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Представник позивача в судове засідання не зявився, був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно раніше направленої на адресу суду заяви просив розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними в справі документами.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що позивачем невірно викладено обставини справи, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась на автодорозі Вінниця-Турбів. При цьому пошкоджень зазнав автомобіль «Хюндай». Страховий акт не був підписаний всіма членами комісії. Також зазначив, що підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу немає, оскільки в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Форд» - відповідача по справі. Договір страхування укладено на один рік, про що свідчить оригінал поліса № АС / 6609790. Про річний строк дії полісу вказує й сума сплаченого страхового платежу 206,55 грн. Тому вважає, що позов має бути предявлено до третьої особи.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не зявився, подав заперечення проти позову, зазначивши, що відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, про що вже повідомлялось позивача, оскільки поліс № АС-6609790 який був укладений із відповідачем 26.12.2013 року діяв два місяці до 25.02.2014 року, а ДТП сталась 12.06.2014 року, тобто за межами строку дії полісу.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту Закон № 1961-IV), страховик зобовязаний, зокрема, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Судом встановлено, що 24.10.2013 року між ПрАТ «АСК «Інго Україна» та ОСОБА_4 був укладений договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія від нещасних випадків № 330577697.13. за умовами якого страховик зобовязався, зокрема, виплатити страхове відшкодування в разі настання страхового випадку, зокрема, в разі пошкодження транспортного засобу автомобіля «Hyundai І10 1.2» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 (а.с. 4-6).

12.06.2014 року на 126 км автодороги R-33 сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Ford Fiesta» д.н.з. АВ 7071АІ, не вибрав безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, який рухався попереду в попутному напрямку, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Ладижинського міського суду від 23.07.2014 року ОСОБА_2 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за те, що він порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за вищевказаних обставин (а.с. 11, 12).

Згідно акту огляду транспортного засобу, застрахованого за полісом № 330577697.13 видно, що автомобіль НОМЕР_5, потребує ремонту заднього бампера (а.с. 13).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 становила 1919,24 грн., що підтверджується виданим ТОВ «Автоберег» рахунком фактурою № АБ-0004765 від 18.06.2014 року та ремонтною калькуляцією № 121218 від 27.06.2014 року (а.с.14-16 )

ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 1919,24 грн., оплативши ремонт автомобіля НОМЕР_5, що підтверджується страховим актом № 116014 від 27.06.2014 року та платіжним дорученням № 6247 від 07.07.2014 року (а.с. 17, 18)

Позивач предявив претензію відповідачу із пропозицією перерахувати 1919,24 грн., зазначивши, що попередньо звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», на що було отримано відповідь про те, що на момент ДТП договір страхування № АС/6609790 не був чинний (а.с. 19)

Встановлено, що 26.12.2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність страхувальника при використанні забезпеченого транспортного засобу «Ford Fiesta» д.н.з. АВ 7071АІ (а.с. 63).

При цьому згідно заперечень третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», вбачається, що вони вважають, що ДТП сталась поза межами дії строку страхового поліса № АС/6609790. При цьому надано ксерокопію полісу № АС/6609790 (а.с. 59).

На таку ж обставину посилається і ПрАТ «АСК «Інго Україна» в претензії, надісланій на адресу ОСОБА_2, вказавши в ній, що обставина щодо закінчення дії страхового полісу № АС/6609790 стала їм відомою з відповіді ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Даючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд вважає, що надана третьою особою ксерокопія № АС/6609790 в даній справі не є допустимим доказом обставин на які посилається третя особа - ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», а саме що строк дії страхового полісу встановлено до 25.02.2014 року.

Оскільки письмові докази згідно положень ст. 64 ЦПК України, як правило, подаються в оригіналі.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_2 подано оригінал полісу № АС/6609790, який було видано ОСОБА_2 Із даного оригіналу полісу видно, що строк його дії встановлено з 26.12.2013 року по 25.12.2014 року.

За таких обставин суд приймає як допустимий доказ саме оригінал страхового полісу № АС / 6609790 (а.с. 63).

При цьому суд вважає такими, що заслуговують на увагу й пояснення представника відповідача про те, що страховий платіж в сумі 206,55 грн. сплачений за полісом строк дії якого становить один рік, оскільки для полісу на строк дії два місяці, як про це вказує в запереченнях третя особа, такий платіж є явно невідповідним двомісячному строку страхування.

Також суд враховує й те, що в наданій ксерокопії полісу не всі заповнені поля видно в належній якості, а також те, що явно видно виправлення та невідповідності оригіналу, наявному в матеріалах справи, зокрема в пунктах 8 та 9.

Враховуючи викладене, суд вважає, що 12.06.2014 року, коли сталась дорожньо-транспортна пригода, поліс № АС/6609790 був чинним, оскільки строк дії полісу встановлений з 26.12.2013 року по 25.12.2014 року. А тому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт».

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 16 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосовування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки ", відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Згідно положень ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в разі недостатності страхової виплати.

Враховуючи, що страхова сума (ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт») за шкоду заподіяну майну, згідно страхового поліса № АС/6609790 становить 50000 грн., а предявлена відповідачеві ОСОБА_2 сума страхового відшкодування 1914,24 грн. є меншою суми ліміту відповідальності, при цьому ОСОБА_2 заперечує проти позову, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1194 ЦК України, ст. 3, 20, 21, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст.ст. 10, 60, 64, 174, 212-215 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», про стягнення страхового відшкодування у порядку регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: