У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Імені 28 Червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4 до ВАТ «Імені 28 червня» про відшкодування збитків та звільнення земельної ділянки.

Заступник прокурора посилався на те, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, однак на ній розташовані багаторічні насадження, які перебувають на балансі відповідача та не обробляються, що унеможливлюють використання земельної ділянки за призначенням, чим завдано шкоду.

Просив зобов'язати ВАТ «Імені 28 червня» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку НОМЕР_1 та земельну ділянку НОМЕР_2, загальною площею 4,84 га, вартістю 196 073 грн 24 коп., які розташовані на території Салганської сільської ради Білгород-Дністровського району, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок; стягнути з ВАТ «Імені 28 червня» на користь ОСОБА_4 збитки в сумі 46 183 грн 32 коп. та судові витрати в розмірі 460 грн.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ВАТ «Імені 28 Червня» повернути ОСОБА_4 земельну ділянку НОМЕР_3 та земельну ділянку НОМЕР_2, загальною площею 4,84 га, вартістю 196 073 грн 24 коп., які розташовані на території Салганської сільської ради Білгород-дністровського району шляхом звільнення вказаних земельних ділянок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10 липня 2010 року, припису від 10 липня 2010 року про виконання земельного законодавства, акта обстежень багаторічних насаджень від 16 липня 2010 року, актів обстеження багаторічних насаджень від 01 червня 2011 року та від 25 травня 2011 року вбачається, що на земельних ділянках, серед яких і земельна ділянка ОСОБА_4, протягом 2008 - 2011 років не проводились роботи з догляду за виноградними насадженнями, що призвело до їх занедбаного стану. Такі обставини були незмінними і на час проведення перевірки 13 березня 2013 року, через що на адресу ВАТ «Імені 28 червня» видано припис про усунення порушень земельного законодавства

Відповідно до ст. 79 ЗК України, ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Отже, з часу передачі земельних ділянок у власність фізичних осіб останні стали відповідно і власниками насаджень.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що з часу набуття права власності на земельну ділянку (11 червня 2003 року) ОСОБА_4 є власником багаторічних насаджень. Факт перебування багаторічних насаджень на балансі ВАТ «Імені 28 червня» не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу та вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Крім того, всі відомості стосовно перебування на балансі підприємства (рішення районної ради, акт оцінки вартості майна, план приватизації тощо) надані за період 2000 - 2001 року, тобто до набуття права на земельну ділянку ОСОБА_4

Із матеріалів справи вбачається, що з 2009 року спірна ділянка взагалі не обробляється ВАТ «Імені 28 червня», останнє фактично не здійснює господарської діяльності, хоча і не є ліквідованим, відтак земельна ділянка у їх фактичному користуванні не перебуває. Доказів про існування договірних відносин між ОСОБА_4 та ВАТ «Імені 28 червня» щодо користування земельною ділянкою матеріали справи не містять.

Із рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2006 року та рішень господарських судів, ухвалених протягом 2006-2009 років вбачається, що багаторічні насадження були предметом спору між ВАТ «Імені 28 червня», яке оспорювало право фізичних осіб, яким насадження були передані у власність, проте жодним з остаточних рішень не встановлено права користування чи права власності на насадження ВАТ «Імені 28 червня».

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 не були доведені, а тому правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.