У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_4, правонаступником процесуальних прав та обов'язків якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, скасування реєстрації в базі даних Державного земельного кадастру, визнання недійсним витягу з Державного земельного кадастру, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_4, правонаступником процесуальних прав та обов'язків якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, скасування реєстрації в базі даних Державного земельного кадастру, визнання недійсним витягу з Державного земельного кадастру, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року, укладеного між ним та ОСОБА_7, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, яка перейшла до нього відповідно до вимог ст. 30 ЗК України 1990 року. Вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року. Зазначав, що рішенням Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 липня 2003 року йому надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 0,12 га, а рішенням сільської ради від 19 лютого 2011 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на вказану земельну ділянку. Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як суміжні землекористувачі намагаються за рахунок належної йому земельної ділянки незаконно збільшити свої ділянки безоплатною приватизацією. Так, рішенням Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованого у АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,19 га, незважаючи на відсутність у ОСОБА_4 правовстановлюючих документів щодо користування нею чи попереднім власником жилого будинку цією земельною ділянкою. Площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6, у 2002 році була збільшена з 0,02 га до 0,0277 га за рахунок належної йому земельної ділянки за відсутності будь-яких підстав. Тому рішення Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09 березня 2002 року про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,277 га порушувало чинні на той час ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, що встановлено рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року.

За таких обставин, оскільки вказаними рішеннями сільської ради порушені його законні права землекористувача та права на набуття земельної ділянки у приватну власність, позивач просив визнати вищевказані рішення Малютянської сільської ради від 13 грудня 2010 року та від 09 березня 2002 року недійсними; скасувати реєстрацію земельної ділянки площею 0,1641 га на ім'я ОСОБА_4 та земельної ділянки площею 0,0277 га на ім'я ОСОБА_6 визнати витяг з державного земельного кадастру, виданий ОСОБА_6 щодо вказаної земельної ділянки та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 14 вересня 2013 року про право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року позов задоволено частково. Визнано недійсним рішення II сесії VI скликання Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2010 року № 21/25 «Про надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_2».

Визнано недійсним рішення ХVІІІ сесії Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області XXIII скликання від 09 березня 2002 року «Про надання земельних ділянок у приватну власність» в частині надання безкоштовно в приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 у розмірі 0,0277 га.

Скасовано реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на ім'я ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1641 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1.

Скасовано реєстрацію в базі даних Державного земельного кадастру на ім'я ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0277 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, № 9424669, видане 14 вересня 2013 року Державним реєстратором Білоус Н.В. Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0277 га по АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 24 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 5885209 від 14 вересня 2013 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваними рішеннями сільської ради і документами щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номера та внесення його в Державний земельний кадастр та видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно відповідачами порушені законні права позивача як землекористувача та права набуття ним земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довів обставин щодо порушення його права користування та набуття у власність земельної ділянки площею 0,12 га.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,12 га. Вказаний будинок перейшов у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1993 року, укладеного з ОСОБА_7, яка набула право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після померлої ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 1993 року.

У погосподарській книзі та земельно-кадастровій книзі Малютянської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області містяться записи про те, що за належним попередньому власнику ОСОБА_9 будинком рахувалась земельна ділянка площею 0,14 га, а після 1990 року - 0,12 га.

У земельно-шнуровій книзі Малютянської сільської ради міститься запис про те, що за будинком АДРЕСА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,10 га.

Згідно із записами в земельно-кадастровій книзі за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка площею 0,12 га.

Крім того, встановлено, що рішенням VII сесії ХХІV скликання Малютянської сільської ради від 12 липня 2003 року ОСОБА_3 було надано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 0,12 га. Рішенням ІV сесії VІ скликання Малютянської сільської ради від 19 лютого 2011 року № 41/79 йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого за вищевказаною адресою, орієнтовною площею 0,12 га.

Згідно з наказом по ВО «Кристал» від 08 лютого 1988 року № 8 ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 0,02 га з присадибної ділянки ОСОБА_9, розташованої по АДРЕСА_1, а також даними земельно-шнурової книги та погосподарської книги Малютянської сільської ради за будинком ОСОБА_10 рахувалась земельна ділянка площею 0,02 га.

Вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 грудня 2011 року. Отже, такі обставини є преюдиційними і в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Рішенням ІІ сесії VІ скликання Малютянської сільської ради від 13 грудня 2010 року № 21/25 ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого в АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,19 га. Тобто, у вказаному рішенні йдеться про орієнтовні розміри, які значно перевищують земельні ділянки у попереднього власника.

Крім того, згідно з технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_2, розробленою Києво-Святошинським районним відділом Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України згідно з договором від 25 січня 2011 року і прийнятою замовником 26 січня 2011 року, загальна площа земельної ділянки становить 0,1641 га.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції належним чином не звернув увагу на акт встановлення та погодження на місцевості зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків землевласнику від 26 січня 2011 року, який не підписаний ні ОСОБА_3, ні сільським головою с. Малютянка, ні спеціалістом-землевпорядником сільської ради, що свідчить про те, що в установленому порядку земельна ділянка в натурі (на місцевості) не відводилась.

Також суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_4 набула право власності на жилий будинок АДРЕСА_2 від 13 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2010 року, в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловіка - ОСОБА_11, якому належав цей будинок. Тобто, ОСОБА_4 набула право власності на будинок значно пізніше, ніж ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад.

В абз. 3 п. 5 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 травня 1993 року № 3180-ХІІ) зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

У п. «ґ» п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства під час розгляду цивільних справ» (в редакції від 10 березня 2002 року № 2) роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, суд апеляційної інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_12_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 06 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак