Cправа № 127/9803/15-ц
Провадження № 2/127/3536/15
23 липня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,
при секретарі: Малику О.В.
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну №127/9803/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 боргу подружжя у розмірі 110000 грн., -
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення 1/2 боргу подружжя у розмірі 110000 грн.
Позовні вимоги, з урахуванням зміни позивачем підстави позову, мотивовані тим, що в період з 25.04.1992 року по 22.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
Оскільки в подальшому сторони не змогли своєчасно повернути отримані за договором позики грошові кошти, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення з останнього даної заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду від 01.11.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 220000 грн.
01.12.2013 року позивачем за рахунок власних коштів повернуто ОСОБА_4 отриману позику у повному обсязі.
На думку позивача у випадку укладення одним із подружжя договору позики в інтересах сім'ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, а тому один із подружжя має право пред'явити до іншого вимогу про стягнення половини частини боргу за вказаним договором.
Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просив суд визнати борг перед ОСОБА_4 у розмірі 220000 грн. спільним боргом подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку боргу подружжя в розмірі 110 000 грн.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, з урахуванням зміни позивачем підстав позову та наполягала на задоволенні вимог щодо стягнення з відповідача 1/2 частку боргу подружжя в розмірі 110 000 грн. Не заперечувала проти заочного розгляду даної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Судом встановлено, що з 25.04.1992 року по 22.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 02.11.2013 року (а.с. 4).
Того ж дня в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки належної останньому квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9).
Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором 16.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з яким остання зобовязалась перед банком відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань за кредитним договором (а.с. 10).
15.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, у відповідності до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 220000 грн. зі строком повернення до 01.07.2013 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 про отримання зазначених коштів (а.с. 13).
Розбіжність у даті розписки (15.12.2015р.) та даті квитанції №96 (21.11.2011р.), а саме те, що заборгованість за кредитним договором була погашена раніше ніж отримані кошти згідно розписки, представник позивача пояснила тим, що кошти були отримані, а лише згодом ОСОБА_4 завимагав від ОСОБА_2 написання розписки.
Оскільки в подальшому ОСОБА_2 своєчасно не повернув отримані грошові кошти за договором позики від 15.12.2011 року, ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення даної заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду від 01.11.2013 року, яке набрало законної сили 12.11.2013 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 борг за вищевказаним договором позики у розмірі 220000 грн. (а.с. 15).
Вказану заборгованість у розмірі 220000 грн. ОСОБА_2 повернув ОСОБА_4 01.12.2013 року, що підтверджується розпискою останнього про отримання даних грошових коштів (а.с. 46).
Зазначені кошти повернуті позивачем після розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки їхній шлюб розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.10.2013 року, яке набрало законної сили 02.11.2013 року.
У 2014 році відповідач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року, позов задоволено частково, а саме: виділено ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 та житловий будинок з усіма наявними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Козинці, вул. Горького, 49 Липовецького району Вінницької області, а ОСОБА_2 виділено квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 5-7).
Питання щодо поділу заборгованості за договором позики від 15.12.2011 року під час судового розгляду вищевказаної справи сторонами не ставилось та судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обовязки.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сімї.
Таким чином, оскільки договір позики від 15.12.2011 року укладено ОСОБА_2 в інтересах сімї, а саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором та, як наслідок, відвернення можливого звернення стягнення на іпотечну квартиру АДРЕСА_1, яка при поділі майна подружжя була виділена саме відповідачу, суд дійшов висновку, що вказаний договір на підставі ч. 4 ст. 65 СК України створює обовязки для відповідача по справі.
Як розяснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частку боргу за договором позики від 15.12.2011 року в розмірі 110 000 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. судового збору.
На підставі викладеного вище та керуючись ст. 190, 368 ЦК України, ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 169, 224-226 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) ? боргу подружжя у розмірі 110000 грн. (сто десять тисяч), а також 1100 грн. (одна тисяча сто) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текс рішення суду виготовлено 27.07.2015р.
Суддя: