Справа № 165/565/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1929/15 Категорія: 59 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про зобов'язання повернути правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив зобовязати публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Державний ощадний банк України» повернути йому документи на будинок та земельну ділянку, що знаходяться по вул. Луцькій, 34 в м. Нововолинську Волинської області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.01.2008 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір відновлювальної кредитної лінії. 30.01.2008 року він передав в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по вул. Луцькій, 34 в м. Нововолинську Волинської області.

Рішенням Нововолинського міського суду від 02.12.2011 року з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка згідно з ухвалою суду розстрочена до 30.12.2014 року зі сплатою по 9618 грн. щомісяця.

Зазначав, що він сплатив усю суму заборгованості, проте банківська установа відмовляється повертати йому правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, які були надані відповідачу під час укладення договору іпотеки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.05.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобовязано ПАТ «Державний ощадний банк України» повернути ОСОБА_2 документи на будинок та земельну ділянку, розташовані по вул. Луцькій, 34 в м. Нововолинську Волинської області, а саме: свідоцтво про право власності на будинок, видане виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 07.12.2006 року, зареєстроване КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 25.12.2006 року, реєстровий № 17050559; технічний паспорт, будинкову книгу, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 543696, виданий відділом земельних ресурсів 18.11.2008 року. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що відповідач ПАТ «Державний ощадний банк України» без будь-яких правових підстав утримує правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, чим створює йому перешкоди у користуванні своєю власністю.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.01.2008 року між позивачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії на суму 350000 грн. з терміном виконання до 29.01.2018 року (а.с.5-7).

30.01.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, які знаходяться по вул. Луцькій, 34 у м. Нововолинську Волинської області (а.с.8-12).

Пунктом 2.1. іпотечного договору визначено, іпотекодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки з урахуванням обмежень, встановлених цим договором.

Пунктом 4.4. право іпотеки припиняється: виконанням у повному обсязі зобовязання за кредитним договором; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно із п. 5.1.1. предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він (іпотекодавець) вправі ним розпоряджатися і на нього (предмет іпотеки) може бути звернуто стягнення без жодних обмежень та обтяжень.

Оригінали документів, а саме: свідоцтво про право власності на будинок, видане виконавчим комітетом Нововолинської міської ради 07.12.2006 року, зареєстроване КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 25.12.2006 року, реєстровий № 17050559; технічний паспорт, будинкову книгу, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 543696, виданий відділом земельних ресурсів 18.11.2008 року передані позивачем на вимогу ПАТ «Державний ощадний банк України» і зберігається у останнього.

Внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 327413,13 грн., яка рішенням Нововолинського міського суду від 12.12.2011 року стягнута в судовому порядку. Ухвалою цього ж суду виконання даного рішення розстрочено до 30.12.2014 року зі сплатою по 9618 грн. щомісячно відповідно до графіка.

З матеріалів справи (а.с.18, 52) вбачається, що заборгованість перед банком, яка виникла у позивача після ухвалення Нововолинським міським судом рішення від 12.12.2011 року погашена повністю 27 березня 2015 року .

З листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 17.02.2015 року №239 вбачається, що згідно рішення кредитного комітету №16-КР від 03.02.2015 року ОСОБА_2 відмовлено в наданні правовстановлюючих документів на житловий будинок, що перебуває в іпотеці, для прописки дружини та дитини (а.с.7).

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. п. 3.3.10 іпотечного договору іпотекодавець зобовязаний у тридцятиденний строк повідомити банк про зміну реєстрації свого постійного місця проживання, про зміну місця проживання осіб, що зареєстровані за адресою знаходження предмету іпотеки, реєстрацію інших осіб за адресою місцезнаходження предмету іпотеки, їх прізвища, імена, по-батькові, та інші обставини, що можуть вплинути на виконання зобовязань за договором (а.с.9-зворот).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 1 частини 2 та частини 3 статті 11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з договорів та інших правочинів, а також безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Жодним актом цивільного законодавства та укладеним між сторонами іпотечним договором не передбачено обовязку позивача як іпотекодателя передати згадані правовстановлюючі документи на заставлене майно відповідачу (іпотекодержателю) та право останнього на отримання від позивача таких документів і їх утримування в себе до повного погашення кредитної заборгованості.

Ці документи передавались позивачем, як він сам про це зазначає, і ця обставина підтверджується змістом іпотечного договору, для оформлення останнього і його посвідчення у нотаріуса, оскільки на підставі згаданих документів нотаріус перевіряє належність переданих в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки на праві власності позичальнику та встановлює на підставі записів в будинковій книзі (наявності чи відсутності зареєстрованих в квартирі неповнолітніх дітей), чи потрібен дозвіл укладення вказаного договору дозвіл органу опіки та піклування.

З цього випливає, що згадані правостановлюючі документи могли знаходитись у відповідача лише на етапі укладення договору іпотеки, після оформлення його і посвідчення у нотаріуса мали бути передані позивачу як їх законному власнику.

При цьому, для вирішення питання про повернення позивачу його документів на заставлене майно не має правового значення наявність у нього заборгованості за кредитним договором, оскільки, як вже зазначалось, ні законом, ні укладеним між сторонами іпотечним договором не встановлене право відповідача утримувати у себе ці документи. У випадку погашення кредитної заборгованості припиняється сама іпотека як різновид застави (п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку), а не право відповідача утримувати у себе правовстановлюючі документи на іпотечне майно, яке і до цього (до погашенні заборгованості) у нього не виникло і не могло виникнути.

На підставі наведених правових норм та встановлених у справі обставин, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що банком необґрунтовано та безпідставно було відмовлено позивачу ОСОБА_2 у видачі належних йому на праві власності правовстановлюючих документів, оскільки такі дії обмежують його у здійсненні права власності на житло та вчиненні інших повязаних із здійсненням цього права дій, зокрема щодо реєстрації його дружини та дитини в належному йому на праві власності житловому будинку, який є предметом іпотеки за договором іпотеки від 30.01.2008 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що дані правовстановлюючі документи були передані за усною домовленістю сторін позивачем до повного виконання умов іпотечного договору, а тому дії банку щодо обмеження позивача у використанні приналежних предмету іпотеку документів відповідають умовам договору та ґрунтуються на законі, не визнаються позивачем і нічим, крім пояснень представника відповідача, не підтверджуються, а тому не можуть братись до уваги.

Навіть при наявності у позивача кредитної заборгованості перед банком та доведеності факту існування такої домовленості між сторонами, відповідач не вправі відмовляти позивачу у видачі йому згаданих документів для реєстрації членів його сімї у власному будинку. Можливість реєстрації позивачем як іпотекодавцем членів своєї сімї в переданий в іпотеку житловий будиинок передбачена і згаданим пунктом 3.3.10 іпотечного договору з наступним повідомленням банку протягом тридцяти днів.

Банком не надано жодних доказів правомірності відмови позивачу у видачі належних йому правовстановлюючих документів.

Обставини на які посилається позивач, а саме необхідність реєстрації доньки в житловому будинку, що є обовязком батьків відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у звязку з чим йому потрібні вказані правовстановлюючі документи, жодним чином не порушує умов, укладеного між сторонами іпотечного договору та не обмежує прав банку як іпотекодержателя.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: