УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Київського міського голови, Київської міської державної адміністрації, треті особи: Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами Київського міського голови, Київської міської державної адміністрації на рішення апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

29 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з грудня 2008 року він працював на посаді директора комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва. 28 листопада 2012 року відповідно до наказу №492 «Про відрядження», який винесено на підставі факсограми КО «Київзеленбуд» від 26 листопада 2012 року, він вибув у відрядження до с. Чишки Пустомитівського району Львівської області та до м. Берегового Закарпатської області терміном з 29 листопада 2012 року по 2 грудня 2012 року. В період перебування у відрядженні його безпідставно і незаконно було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) відповідно до розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф. №217 від 30 листопада 2012 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки воно проведене з грубим порушенням вимог законодавства, зокрема ч. 3 ст. 121 КЗпП України, а тому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф. від 30 листопада 2012 року №217 та від 17 січня 2013 року №10 про призначення ОСОБА_4 на посаду директора комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, поновити його на даній посаді та стягнути з Київської міської державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф. від 30 листопада 2012 року №217 скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф. від 30 листопада 2012 року № 217.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах Київський міський голова, Київська міська державна адміністрація просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування розпорядження заступника міського голови - секретаря Київської міської ради Гереги Г.Ф. від 30 листопада 2012 року №217 та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що звільнення позивача було проведено з порушенням трудового законодавства, позивач був звільнений у період перебування у відрядженні, що підтверджується відповідними доказами.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування наказу №10 від 17 січня 2013 року, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив із необґрунтованості позовних вимог.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судом установлено, що 11 грудня 2008 року розпорядженням Київського міського голови №556 ОСОБА_3 було призначено директором комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва на контрактній основі.

3 березня 2009 року між ОСОБА_3, як директором комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва, та виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було укладено контракт.

Згідно з п.п. 4.2.2. п. 4.2 контракту він може бути припинений за згодою сторін.

Відповідно до наказу №492 «Про відрядження» від 28 листопада 2012 року, який винесено на підставі факсограми КО «Київзеленбуд» від 26 листопада 2012 року, позивач вибув у відрядження до с. Чишки Пустомитівського району Львівської області та до м. Берегове Закарпатської області. Термін відрядження з 29 листопада 2012 року по 2 грудня 2012 року.

Відповідно до наказу №237 від 29 листопада 2012 року з 3 грудня 2012 року по 15 грудня 2012 року ОСОБА_3 перебував у відпустці.

Розпорядженням заступника Київського міського голови - секретаря Київради №217 від 30 листопада 2012 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади 30 листопада 2012 року за угодою сторін ( п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Розпорядженням заступника Київського міського голови - секретаря Київради №10 від 17 січня 2013 року ОСОБА_4 призначено директором комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення- в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , апеляційний суд не звернув уваги на вимоги ч.1 ст.233 КЗпП України, не з»ясував причини пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору та не зазначив в рішенні свого висновку з цього питання.

Відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 121 КЗпП України за відрядженими працівниками зберігаються протягом всього часу відрядження місце роботи (посада) і середній заробіток.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішенні про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку.

Вважаючи, що ОСОБА_3 було незаконно звільнено та скасовуючи розпорядженням заступника Київського міського голови - секретаря Київради №217 від 30 листопада 2012 року, апеляційний суд у порушення вимог ст.235 КЗпП України залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено позивачеві у задоволенні позову про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ч.3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Київського міського голови, Київської міської державної адміністрації, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік