Справа № 521/9859/15-ц
№пр.2/521/4358/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О.М.

при секретарі Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину за законом, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом в інтересах своєї малолітньої дитини, в якому просить встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15 березня 2015 року, щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири № 32, яка розташована в будинку № 47/1, по вул. Ак. Філатова в м. Одесі. Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого в разі набрання рішенням законної сили, воно є підставою для Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 2005 року і до смерті ОСОБА_3 перебувала з останнім у фактичних шлюбних відносинах. Від вказаних стосунків у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. У звязку з тим, що на той час в них було складне матеріальне положення, для того щоб отримувати державну допомогу, яка надається одиноким матерям, запис про батька дитини було зроблено за вказівкою матері ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто прізвище було вказане по матері - «Подкуйченко», а імя та по батькові «Юрій Вікторович», тобто імя та по батькові її цивільного чоловіка. 15 березня 2015 року ОСОБА_3 помер. За життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком дитини, починаючи з моменту вагітності позивача, так і після народження дитини. Починаючи з серпня 2005 року по день смерті ОСОБА_3, позивач проживала з ним разом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому та його матері, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, вели спільне господарство. Дочка. ОСОБА_6 відвідувала дитячий садок і школу, перебувала на обліку в дитячій поліклініці за місцем їх проживання.

Встановлення факту батьківства необхідно позивачу для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, оскільки його дочка, ОСОБА_2 не визнає за ОСОБА_4 право на спадкування після смерті батька.

У судовому засіданні позивач та її представник викладені обставини та заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у запереченні, посилаючись на те, що їм було відомо, що ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1 разом в квартирі, яка належала йому та його матері з 2008 року, але не визнавав свого батьківства по відношенню до ОСОБА_4. Він не дозволив би записати прізвище дитини зі слів матері, розуміючи юридичні наслідки такого запису, він не зареєстрував шлюб з позивачем та не зареєстрував місце їх проживання за своєю адресою, що свідчить про те, що він не мав жодних намірів зафіксувати факт батьківства та проживання разом з ним позивача та її дочки. ОСОБА_3 хворів на СНІД та за статистикою, незахищені статеві стосунки призводять до зараження СНІДом на 90 %, а донька ОСОБА_1 не є зараженою на СНІД. Відповідач вважає, що у звязку з тим, що ОСОБА_3 у лікарні передав їй оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру та наявністю у неї ключів від квартири, підтверджується факт наміру батька стосовно дарування квартири своїй дочці, ОСОБА_2, тому визнання права власності на ? частину квартири за ОСОБА_4 неможливо. За життя ОСОБА_3 визнавав своїми дітьми відповідача і її брата, ОСОБА_7, який помер 12 січня 2015 року. Жодному з спільних знайомих він не розповідав, що ОСОБА_4 є його дочкою.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, сповіщені належним чином, у судове засідання не з*явилися.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58, ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2005 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3. Від вказаних відносин у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Запис про батька дитини було зроблено за вказівкою матері ОСОБА_1, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини позивач проживала разом з ОСОБА_3 за місцем його проживання, у квартирі, яка належить йому та його матері, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках, та розташована за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, виховували дитину. 19 березня 2013 року в м. Одеса померла ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом з сином ОСОБА_3, який є спадкоємцем першої черги за законом, останній протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, не заявляв про відмову від неї, тому ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину.

15 березня 2015 року ОСОБА_3 помер. На теперішній час встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, яка складається з квартири № 32, розташованої в буд. 47/1, по вул. Ак. Філатова в м. Одесі.

З копії Свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 151056, виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 21 серпня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_4 народилася 10 серпня 2008 року в м. Одеса, актовий запис № 973. Батьками записано: ОСОБА_8 і ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 3, від 11 листопада 2015 року, відомості про батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 151).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 331122, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20 березня 2013 року, ОСОБА_5 померла 19 березня 2013 року в м. Одеса, актовий запис № 2916 (а.с. 34).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1518 від 06 вересня 1993 року, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 44).

Відповідно до довідки № 49 від 18 березня 2015 року ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, з 15 березня 1971 року по день смерті 19 березня 2013 року (а.с. 39).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 407913, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 16 березня 2015 року, ОСОБА_3 помер 15 березня 2015 року в м. Одеса, актовий запис № 3017 (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 48 від 18 березня 2015 року ОСОБА_3 проживав і був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, з 21 липня 1988 року по день смерті 15 березня 2015 року (а.с. 39).

У відповідності зі ст.130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка (дружини), який (яка) не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту батьківства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму ВСУ №15 від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Відповідно до листа № 180/вих. від 06 квітня 2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 спостерігається КУ «ДМП №5» з народження, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 12).

В амбулаторній картці «Історія розвитку дитини» № 15 вказано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6. Батьком дитини записано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 15).

З довідки № 235 від 03 квітня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 навчається в Одеській загальноосвітній школі № 20 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області і є ученицею 1-В класу (а.с. 11).

В судовому засіданні було досліджено фотографії, які знаходяться в матеріалах справи, на яких зображено: ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в період вагітності; ОСОБА_3, його матір ОСОБА_5 разом з дитиною ОСОБА_4; ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в колі знайомих; ОСОБА_3, ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_4, яка йде до першого класу.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пояснили суду, що знають ОСОБА_1 приблизно з 1985 року, а ОСОБА_3 з 2005 року. ОСОБА_11 та Надія почали проживати разом з 2005 року у його квартирі, яка розташована по вул. Ак. Філатова в м. Одесі. Разом з ними проживала матір ОСОБА_11 - ОСОБА_5. Зустрічалися з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 досить часто. ОСОБА_11 завжди визнавав себе батьком дитини, ніколи не було розмов про те, що ОСОБА_4 може бути не його дочкою, відносився до неї як до рідної дочки. Під час хрещення ОСОБА_6 був присутній у церкві як батько. Про те, що ОСОБА_6 не записаний батьком ОСОБА_6 дізналися вже після його смерті. ОСОБА_12, що у ОСОБА_12 це вже другий шлюб і в нього є дорослі діти.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 2005 року. Він є хрещеним батьком дитини. Надія, ОСОБА_11 і його матір проживали разом у квартирі ОСОБА_3, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, ще до народження дитини. Зустрічалися в основному на свята і дні народження. Завжди знав ОСОБА_3 як батька ОСОБА_6, ОСОБА_11 називав дитину дочкою, а вона його батьком, ніколи не виникало питання про те, що ОСОБА_6 може бути не батьком дитини. Про те, що ОСОБА_6 не записаний у свідоцтві про народження батьком дитини дізнався тільки після його смерті. Підтвердив, що на фото, які знаходяться в матеріалах справи, зображені ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_6, ОСОБА_3 з ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона є сестрою ОСОБА_1. ОСОБА_12 з моменту його знайомства з ОСОБА_1. Дитина була бажаною, ОСОБА_12 чекав на дитини і після її народження всього себе присвячував її вихованню. Вони разом забирали дитину з пологового будинку. Від самого знайомства ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_12 і його матірю у його квартирі. Згодом, після того як матір ОСОБА_11 захворіла, ОСОБА_1 її постійно доглядала. Бабуся теж любила дитину і хотіла щоб після її смерті все дісталося ОСОБА_4. Дитина ходила до дитячого садка і до школи. Вона знала про те, що у свідоцтві про народження ОСОБА_12 не записаний батьком дитини, але не знала з якої причини. Після смерті ОСОБА_11 наполягала на проведенні генетичної експертизи, але дочка ОСОБА_11 була проти. Також після смерті ОСОБА_11 було кремовано за бажанням ОСОБА_11, хоча в цьому не було необхідності і це питання між ними ніколи не обговорювалося. ОСОБА_15 була проти народження ОСОБА_4, після смерті батька періодично приходила до квартири, в якій мешкають ОСОБА_1 з дитиною, забирала ключі і вимагала щоб вони покинули вказану квартиру. Вважає, що ОСОБА_12 не міг утримувати ОСОБА_1 і ОСОБА_4 лише із жалості, оскільки він дуже сильно любив дитину, у нього ніколи не виникало на думці, що ОСОБА_4 може бути не його дочкою. Надія н працювала з моменту вагітності, оскільки ОСОБА_12 хотів щоб вона займалася вихованням дитини і доглядала за його хворою матірю. Підтвердила, що на фотографіях, які знаходяться в справі зображені ОСОБА_12 з ОСОБА_1 під час її вагітності, вони разом у квартирі ОСОБА_12, матір ОСОБА_11 з ним і ОСОБА_6.

Свідок, ОСОБА_16 пояснила суду, що вона є сусідкою позивача і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_12 ОСОБА_3 більше 35 років. ОСОБА_11 проживав у квартирі зі своєю матірю, у нього є двоє дітей від першого шлюбу, колишня дружина покинула ОСОБА_3 і пішла разом з дітьми від нього до іншого чоловіка у 1998 році. ОСОБА_11 і ОСОБА_1 працювали разом, потім почали зустрічатися. У 2005 році ОСОБА_1 переїхала проживати до квартири ОСОБА_3, в якій проживала і його матір. ОСОБА_11 представляв ОСОБА_1 як свою дружину. Вони часто зустрічалися у дворі будинку, ходили один до одного у гості. ОСОБА_11 і ОСОБА_1 завжди проживали однією сімєю, як в період вагітності ОСОБА_1, так і після народження дитини. Надія постійно доглядала хвору матір ОСОБА_11. Бабуся дуже любила ОСОБА_4. ОСОБА_11 також обожнював дитину, робив все для її забезпечення і розвитку. Вважає, що ОСОБА_4 це дитина ОСОБА_3 і ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_3 його дочка ОСОБА_15 заборонила робити ДНК тест для підтвердження того, що ОСОБА_4 є його дочкою. ОСОБА_15 періодично приходила до квартири, де проживає ОСОБА_1, і забирала ключі від неї, намагалася виселити її з дитиною. ОСОБА_15 не доглядала і не відвідувала хвору бабусю, її доглядом займалася тільки ОСОБА_1. ОСОБА_11 за життя називав ОСОБА_4 дочкою, а вона його батьком. ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_12 не записаний батьком дитини у свідоцтві про народження, але з якої причини їй невідомо.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що він є сусідом позивача і проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8. ОСОБА_12 ОСОБА_3 з десяти років. Надія почала проживати у квартирі ОСОБА_3 і його матері приблизно з 2005 року. ОСОБА_11 представляв ОСОБА_1 як свою дружину. Спілкувався з ОСОБА_3 приблизно два три рази на тиждень. У період вагітності ОСОБА_1 вже проживала з ОСОБА_3 і його матірю в його квартирі. У 2008 році народилася ОСОБА_4. ОСОБА_11 завжди називав дитину своєю дочкою і ніколи не виникало питання про те, що ОСОБА_4 може бути не його дочкою. Після того як колишня дружина покинула ОСОБА_3 і до того часу як зявилася ОСОБА_1, у квартирі не проживало ніяких жінок.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_1 з 1992 року, вони працювали разом у швейній майстерні. Потім ОСОБА_1 перейшла працювати до кафе, де і познайомилася з ОСОБА_3, який працював там охоронцем. Через короткий проміжок часу після знайомства, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 почали проживати разом в його квартирі, розташованій в м. Одеса на вул. ОСОБА_19. У вказаній квартирі також проживала матір ОСОБА_11. Спілкувалися сімями, зустрічалися в основному на свята. Після народження дитини ОСОБА_1 запросила її стати хрещеною матірю ОСОБА_4. ОСОБА_3 завжди визнавав себе батьком дитини як до її народження, так і після цього. Те, що ОСОБА_3 може бути не батьком дитини ніколи не обговорювалося. Матір ОСОБА_11 також дуже сильно любила ОСОБА_4. Про те, що ОСОБА_3 не записаний у свідоцтва про народження батьком дитини знала до його смерті, але причину цього не виясняла. ОСОБА_11 ніколи не сумнівався у тому, що саме він є батьком дитини. Після народження дитини ОСОБА_1 більше ніде не працювала, оскільки ОСОБА_3 хотів, щоб вона виховувала дочку і доглядала за його хворою матірю. ОСОБА_11 ніколи не звертався до неї за допомогою з приводу своєї хвороби.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що знає ОСОБА_1 приблизно років девять. ОСОБА_3 вона знала більше. ОСОБА_11 представляв ОСОБА_1 як свою дружину. ОСОБА_11 і ОСОБА_1 проживали разом у його квартирі, де також проживала його матір. Спілкувалися досить часто, зустрічалися на всі свята, ходили один до одного у гості. ОСОБА_11 завжди визнавав себе батьком дитини, а вона називала його тато. Ніяких розмов про те, що ОСОБА_4 може бути не його дочкою ніколи не виникало. Покійна матір ОСОБА_11 також любила дитину, завжди гралася з нею. Про те, що ОСОБА_3 не записаний у свідоцтві про народження батьком дитини їй не було відомо.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що знає першу сімю ОСОБА_3 з 1985 року. ОСОБА_11 добре відносився до своїх старших дітей, він був такою людиною, що ніколи не допустив би щоб у свідоцтві про народження він не був записаний як батько дитини. ОСОБА_11 ніколи не казав їй, що ОСОБА_4 його дочка. Він був ВІЛ інфікований, тому ні про яких дітей не могло бути і мови. Спілкувалася з ОСОБА_3 досить часто, допомагала йому з лікуванням і операціями. Пояснила, що їй відомо що ОСОБА_3 почав проживати з ОСОБА_1 з 2007 року. Після цього не приходила до нього в гості, не знала коло їх спільних знайомих. ОСОБА_11 не казав нічого доброго про ОСОБА_1. У 2002 році ОСОБА_3 дізнався про свою хворобу. У 2006 році від нього пішла перша дружина. До ОСОБА_1 у нього були й інші жінки. ОСОБА_12 про те, що у ОСОБА_1 є квартира на вул. Дерибасівській в м. Одеса і ОСОБА_12 з ОСОБА_1 її здавали в оренду. Чула як під час поховання ОСОБА_12 дитина назвала його батьком. Підтвердила те, що на фото, які знаходяться в матеріалах справи, зображені ОСОБА_12, ОСОБА_1, матір ОСОБА_11 і дитина.

Свідок ОСОБА_22 надав суду аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що є колишньою дружиною ОСОБА_3. Після того як вони припинили подружні відносини, продовжували спілкуватися, ходити один до одного у гості. Вона знала про те, що ОСОБА_3 живе з жінкою, у якої є дитина. ОСОБА_11 ніколи не розповідав їй чия це дитина.

Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обов'язки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України.

Згідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

03 квітня 2015 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 176/2015 після смерті ОСОБА_3, померлого 15 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До складу спадщини входить квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_2. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_3 15 березня 2015 року, його донька ОСОБА_4 є малолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину, а саме 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача проти позову, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Посилаючись на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, підлягає встановленню факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15 березня 2015 року, щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання.

Враховуючи, що судом задоволено заяву в частині встановлення факту батьківства, суд вважає, що це є підставо для Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо внесення в актовий запис про народження дитини відповідних відомостей про батька.

Керуючись ст.ст. 128, 130, 134 СК України, ст.ст. 1217, 1218, 1268, 1270 ЦК України, ст..ст. 3,10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину за законом - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 15 березня 2015 року, щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого в разі набрання рішенням законної сили, воно є підставою для Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо внесення:

- в актовий запис № 973 від 21 серпня 2008 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, складений Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського

Управління юстиції в графі «Відомості про дитину» прізвище, замість «Подкуйченко», вказати: «Торшина». Вграфі «Відомості про батька» вказати: «ОСОБА_3, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_10».

Визнати за ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 15 березня 2015 року на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Буран О.М.