Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Челобітченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про зобов'язання вчинити певні дії, усунути перешкоди у користуванні, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить зобов'язати ОСОБА_3 виконати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. (справа №1527/2-5668/11) з урахуванням доповнень зазначених у рішенні апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014р., шляхом демонтажу паркану розташованого від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину з задньою межею та перенести його від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину з задньою межею у точці розташованої з відступом 11,33м. від правого зовнішнього кордону, за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача не перешкоджати йому у користуванні виділеної земельної ділянки. Просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні горищем, площею 28,53 кв.м., яке розташоване в житловому будинку під літ. «А», за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування пред'явлених позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. (справа №1527/2-5668/11) з урахуванням доповнень зазначених у рішенні апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014р.в користування йому була виділена земельна ділянка, площею 206 кв.м., в користування ОСОБА_3 земельна ділянка площею 481 кв.м. із зазначенням розподільних меж. Проте, відповідач рішення судів не виконує, встановлений паркан між їх земельними ділянками не прибирає, що порушує права ОСОБА_2, на користування земельною ділянкою, яка виділена рішеннями судів. Рішенням суду від 17.12.2013р. також був встановлений порядок користування горищем в жилому будинку під літ. «А», за яким йому - ОСОБА_2 було виділено 28,53 кв.м., а ОСОБА_4 - 53,65 кв.м. Однак, відповідач не погоджується з рішенням суду та продовжує перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні горищем. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні пред'явлені позовні вимоги не визнали в повному обсязі зазначивши, що вони не погоджуються з ухваленими рішенням суду, оскільки експертом неправильно були визначені розміри земельних ділянок, які перебувають в користуванні. Просять відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку експерта, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а уразі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації .

Відповідно до ч.ч.1,2, ст.120 ЗК України,у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно частини 4 той же статті,у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

З мат еріалів справи убачається, що 3/10 частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 15.06.2004р. (1/10 частина) та договору дарування від 18.08.2004р., посвідченого в нотаріальному порядку (2/10 частини).

Інші 7/10 частини вказаного домоволодіння належать на праві власності ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2004р., укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого в нотаріальному порядку.

Між співвласниками домоволодіння склалися неприязні відносини, в зв'язку з спорами щодо користування земельною ділянкою та горищем житлового будинку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. (справа №1527/2-5668/11) був визначений порядок користування земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні сторін по справі, а саме, ОСОБА_2 було виділено у користування земельна ділянка, площею 206 кв.м., ОСОБА_3 - земельна ділянка, площею 481 кв.м. Рішенням суду були визначені межі, що відокремлюють ділянки особистого користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014р. рішення суду першої інстанції від 17.12.2013р. було змінено, а саме текст резолютивної частини рішення суду, пункт другий, доповнений словами «залишивши земельну ділянку площею 26кв.м. - ОСОБА_2 і земельну ділянку площею 61 кв.м. - ОСОБА_8 у тимчасове користування, на період до припинення права користування». Доповнюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходи з того, що компетентним органом у користування попереднім власникам спірного домоволодіння виділялася земельна ділянка площею 600 кв.м.. При первісній інвентаризації, прийняті в експлуатацію будинку та при складанні генерального плану (схеми) садибної ділянки АДРЕСА_1 справжня площа земельної ділянки буда визначена у розмірі 687 кв.м. і саме межі цієї земельної ділянки були встановлені в натурі. В зв'язку з чим, з урахуванням належності на праві власності часток сторонам по справі у житловому будинку (3/10, 7/10 частин), судом було визначено, що у ОСОБА_2 в законному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 180 кв.м., а у ОСОБА_3 - площею 420 кв.м. В зв'язку з чим надлишки, які знаходяться у користуванні ОСОБА_2 у розмірі 26 кв.м. та у ОСОБА_3 у розмірі 61 кв.м., були залишені судом у тимчасове користування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник підтвердили, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. не виконане, ОСОБА_3 продовжує користуватися земельною ділянкою в розмірі, який існував до ухвалення судами згаданих рішень суду. Таку позицію відповідач ґрунтує на тому, що розміри земельною ділянки були неправильно зазначені спочатку в експертному висновку, а потім і в рішенні суду. Проте, суд відхиляє такі заперечення, так як вони є безпідставні та спростовуються ухваленими рішеннями судів, які в свою чергу є обов'язковими для розгляду даної справи, тобто мають преюдиційне значення (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги наявність рішень судів, якими був остаточно вирішений спір між сторонами по справі, щодо порядку користування земельною ділянкою, які у відповідність до ст.124 Конституції України, є обов'язковими до виконання, а їх невиконання з боку ОСОБА_3 порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про не перешкоджання у користуванні горищем, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. (справа №1527/2-5668/11) був встановлений порядок користування горищем за умовами якого ОСОБА_2 виділене у житловому будинку літ. «А» частина горища площе 28,53 кв.м., ОСОБА_3 частина горищаплощею 53,65 кв.м. При цьому, для користування своєю частиною горища ОСОБА_2 необхідне організувати вхід на горище, шляхом демонтажу віконного отвору в фасадної стороні горища (фронтону) і організувати в цьому місці дверний отвір зі сходами. Проте, такі роботи з боку ОСОБА_2 на даний час не проведені, отвір та сходи до горища не побудовані. Посилання представника ОСОБА_2 на можливе перешкоджання з боку ОСОБА_3 у користуванні горищем в майбутньому, мотивуються на припущеннях, на яких не може ґрунтуватися рішення суду. Відтак, суд дійшов висновку що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведені та безпідставні, а відтак не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,64,66, 209,212,214,215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати паркан розташований від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину з задньою межею та перенести його від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину з задньою межею у точці розташованої з відступом 11,33м. від правого зовнішнього кордону, за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1, розмір якої встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2013р. (справа №1527/2-5668/11) з урахуванням доповнень зазначених у рішенні апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя -