Справа № 364/537/15 Головуючий у І інстанції Ткаченко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3912/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 22 22.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Гуля В.В., Савченка С.І.

за участі секретаря Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» на рішення Володарського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК-ЛТД", третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсним договору та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК-ЛТД" до ОСОБА_2, про визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно державного акту серії ІІІ-КВ № 018674 вона є власником земельної ділянки площею 2,875 га, яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області.

Відповідно до договору оренди від 30 липня 2009 року укладеного між сторонами вона передала належну їй земельну ділянку в оренду ТОВ «ФК ЛТД» терміном на 5 років.

В 2015 році відповідач надав позивачу один примірник договору про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня

2009 року із відповідною датою укладення 15 листопада 2012 року та строком оренди на 15 років.

Позивач зазначала, що наміру укладати договір про внесення зміну до договору оренди не мала, договір від 15 листопада 2012 року не підписувала та згоди на його укладення не надавала, а тому просила суд визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» 15 листопада 2012 року та зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» звільнити та повернути ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 2,875 га в місячний строк після вступу рішення в законну силу.

Позивач подав до суду зустрічний позов, в якому посилалось на те, що 30 липня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК ЛТД» було укладено типовий договір оренди землі.

В подальшому 15 листопада 2012 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року.

15 квітня 2015 року відповідачу стало відомо, що ОСОБА_2 договір не підписувала. Посилаючись на те, що ТОВ «ФК ЛТД» в період з 26 жовтня 2009 року по 25 жовтня 2014 року ТОВ «ФК ЛТД» користувалося спірними земельними ділянками, які належать ОСОБА_2 та в період дії договору оренди землі ним було виконано всі обов'язки по договору, відповідач вважав, о він має право на поновлення дії договору, а тому просив суд визнати типовий договір оренди землі від 30 липня 2009 року, укладений між ТОВ «ФК ЛТД» та ОСОБА_2 поновленим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором та зобов'язати ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення з ТОВ «ФК ЛТД» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельних ділянок.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ТОВ «ФК ЛТД»» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від

25 лютого 2015 року у цивільній справі № 6-10 цс15 щодо застосування ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі». Просить рішення суду змінити, відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_2 і задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту серії ІІІ-КВ № 018674 Маріневич Л.В. є власником земельної ділянки площею 2,875 га, яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області (а.с.27). Відповідно до договору оренди від 30 липня 2009 року, належну їй земельну ділянку було передано в оренду ТОВ «ФК ЛТД» терміном на 5 років. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року, дата укладення 15 листопада 2012 року, строк оренди встановлено 15 років.

Задовольняючи первісний позов, суд виходив з того, що відповідач визнав ту обставину, що позивач не підписувала договір від 15 листопада 2012 року про внесення змін до договору оренди від 30 липня 2009 року, тобто не було її волевиявлення на його укладення, в силу чого на підставі ст. 203, 215 ЦК України він є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що орендар ТОВ «ФК ЛТД» за 90 днів до закінчення строку дії договору оренди не повідомляв орендодавцю щодо наміру продовження дії договору оренди, а тому строк дії договору оренди закінчився і підстав для його поновлення немає.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду, враховуючи таке.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 вказаного Закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.16 цього ж Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Суд першої інстанції встановивши на підставі пояснень сторін, показань свідків те, що позивач не підписувала договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, тобто згоди власника на укладення цього договору не було, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що цей договір є недійсним.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, що стосуються зустрічного позову, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 17.02.2011 року) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається

поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки .

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об»єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Пролонгація договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі» можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. У разі недосягнення згоди сторін, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

На виконання умов частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» в договорі оренди земельної ділянки від 30 липня 2009 року, який був укладений сторонами на підставі Типового договору в пункті 8 передбачено, що договір укладено на 5 років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Разом із тим, договір оренди не містить в собі умови, яка би узгоджувалась із частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Тобто сторони узгодили між собою і зазначили в договорі лише одну умову для поновлення дії договору, а саме попереднє повідомлення орендарем про намір його продовжити.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

В порушення вимог п. 8 договору оренди землі від 30 липня 2009 року, а також ч.1 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», орендар ТОВ «ФК ЛТД» орендодавця ОСОБА_2 про намір продовження строку оренди землі не повідомляв.

Орендодавець обґрунтовано вважала, що відповідно до п.37 Договору його дія припинилась у зв'яку із закінченням строку його дії, оскільки договором не передбачалось автоматичної пролонгації його дії.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статі 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів

цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, як є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки договором оренди земельної ділянки були чітко встановлені підстави для його поновлення і припинення, договір сторонами не оскаржувався і виконувався, вимоги відповідача не ґрунтуються на умовах цього договору, а тому не підлягали до задоволення.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, а саме зміст договору оренди, дії сторін щодо його виконання, а також наведені вище вимоги законодавства щодо укладання та виконання договору оренди, припинення його дії, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що зустрічний позов не підлягав до задоволення.

В силу наведеного, судова колегія не може погодитись із доводами апеляційної скарги які полягали в тому, що суд першої інстанції при вирішенні зустрічного позову не застосував правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді цивільної справи у подібних правовідносинах, оскільки хоча зустрічний позов і заявлений з підстав частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», судом було встановлено, що дана норма не регулює виниклі правовідносини , а тому висновки Верховного Суду України у справі № 6-1-цс15 щодо наведеної норми правомірно не були взяті судом першої інстанції до уваги .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в резолютивній частині рішення суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді