АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

29 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», в інтересах якого діє Волинець Наталія Миколаївна,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (далі - ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», ПАТ «КиївЗНДІЕП»), про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 17.10.1079 року вона сумлінно працювала на посаді головного фахівця технічного відділу ПАТ «КиївЗНДІЕП» та вчасно отримувала заробітну плату, проте останні кілька місяців, а саме починаючи з вересня 2014 року, без повідомлення причин, відповідач, посилаючись на відсутніх грошових коштів, не виплачує їй заробітну плату.

Уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 48 665,19 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_2 заробітну плату в розмірі 48 665,19 грн. та моральну шкоду в розмірі 800 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції не врахував, що позивач з 30 грудня 2014 року була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що унеможливлює наявність заборгованості у період з 01.01.2015 по 01.06.2015, зазначеної в заяві про збільшення позовних вимог.

Позивачка жодного разу не зверталася до відповідача з приводу наявної заборгованості по заробітній платі або інших порушень своїх прав при проведенні розрахунку при звільненні.

Вказував, що довідка від 03.12.2014 року, підписана ОСОБА_3, як генеральним директором відповідача, та ОСОБА_4, як головним бухгалтером відповідача, є неналежним доказом існування у ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі, оскільки підписана особами які не обіймають та не обіймали на вказану у довідці дату зазначених посад.

Зазначив, що ОСОБА_3 був з 07.08.2014 року відсторонений від посади генерального директора відповідача, його зобов'язано передати печатки відповідача, статутні, бухгалтерські та інші документи господарської діяльності. Однак цього ОСОБА_3 не здійснив, фактично викравши, зокрема печатку, у зв'язку з чим на підставі відповідної заяви слідчим відділом Печерського РУГУ МВС України відкрито кримінальне провадження № 0005841. Вказав, що ОСОБА_3 фактично не працює на посаді генерального директора відповідача з 07.08.2014 року. Також зазначав, що ОСОБА_4 ніколи не працювала на посаді головного бухгалтера відповідача.

Просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - Волинець Н.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відхилити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які було досліджено в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність ухваленого рішення в межах заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року вимогам законності та обґрунтованості не відповідає.

За приписами ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Однак, в порушення ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення не зазначено: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважав встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення; мотивів з яких суд взяв до уваги або відхилив докази; чи були порушені права, за захистом яких звернувся позивач. Мотивувальна частина рішення містить лише зміст статей закону, на підставі яких вирішено справу, а також процесуального закону, яким керувався суд. При цьому судом не встановлено фактичні обставини справи та не враховано всі факти, що входять до предмета доказування.

У межах своїх повноважень апеляційний суд вважає за необхідне усунути допущені судом першої інстанції недоліки судового рішення шляхом його скасування з ухваленням нового рішення по суті пред'явленого позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву».

Відповідно до наказу ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» № 86-к від 30.12.2014 року, ОСОБА_2 звільнено з посади головного фахівця технічного відділу ПАТ «КиївЗНІЕП» згідно ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію з 30.12.2014 року та здійснено розрахунок (а.с. 18).

Право особи на отримання заробітної плати визначено ст. 94 КЗпП України, за приписами якої заробітна плата - це винагорода, яка виплачується за виконану роботу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач порушує її право на отримання заробітної плати починаючи з вересня 2014 року.

Враховуючи положення ст. 11 ЦПК України встановленню підлягає факт виконання позивачкою роботи у період заявлений у позовній заяві, а саме з вересня 2014 року по день звільнення, та чи існує заборгованість по заробітній платі за вказаний період.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що протягом вересня - листопада 2014 року позивачка працювала один день на місяць.

Так, наказом ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» № 68-к від 01.09.2014 року «Про режим роботи в режимі неповної зайнятості у вересні 2014 року» працівників підприємства, в тому числі і ОСОБА_2 переведено з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року на режим роботи неповної зайнятості один робочий день на місяць (а.с. 23).

Наказом № 75-к від 29.09.2014 року всіх працівників ПАТ «КиївЗНДІЕП» з 01.10.2014 по 31.10.2014 року переведено на режим неповної зайнятості один день на місяць (а.с. 24).

Наказом № 79-к ПАТ «КиївЗНДІЕП» від 24.10.2014 року у зв'язку з відсутністю доходів за основним видом діяльності і неможливістю виплати заробітної плати та інших платежів, а також для стабілізації фінансового стану ПАТ «КиївЗНДІЕП» всіх працівників переведено з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць (а.с. 25).

За наведених обставин позивачка набула право на отримання заробітної плати за відпрацьовані дні.

З наданої позивачкою довідки Пенсійного фонду України вбачається, що в вересні 2014 року позивачці нараховано заробітну плату в розмірі 192, 45 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виплати позивачці заробітної плати протягом вересня - грудня 2014 року за кожний окремий місяць.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що розрахунок з позивачкою здійснено відповідачем у січні 2015 року при звільненні останньої з роботи.

Згідно видаткового касового ордеру від 22.01.2015 року, ОСОБА_2 виплачено розрахункові при звільненні у сумі 2 119,68 грн.

Позовна заява не містить обґрунтувань, що при звільненні відповідачем здійснено розрахунок не в повному обсязі.

Колегія суддів не приймає до уваги довідку від 03.12.2014 року без відомостей вихідного номера про існування у відповідача перед позивачем заборгованості по заробітній платі, оскільки така довідка не містить відомостей про період заборгованості, а позивачем заявлялися вимоги за період з вересня 2014 року, про що зазначено в позовній заяві. Крім того, вказана довідка підписана особами, які не мали таких повноважень на дату видачі.

Підстав для виходу за межі позовних вимог діючим процесуальним законодавством не передбачено.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_2 з 30.12.2014 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням, та з останньою було проведено розрахунок при звільненні, наведене унеможливлює наявність заборгованості по заробітній платі, зазначеній в заяві про збільшення позовних вимог в період з 01.01.2015 року по 01.06.2015 року.

Також відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди зважаючи на відсутність порушень щодо виплати заробітної плати.

Отже, ураховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву», в інтересах якого діє Волинець Наталія Миколаївна, - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/8525/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15640/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.