Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ№ №331/3667/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
№ 22ц/778/5431/ 2015 р. Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його користь 9500 доларів США .

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено депозитний договір.

19.05.2015 року позивачем до Банку була надана заява, відповідно до п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків, про повернення грошових коштів. Проте, відповідач суму вкладу не повернув, чим порушив його права.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на користь ОСОБА_5, грошові кошти в розмірі 9500 доларів США.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом попередньої інстанції встановлено, що між ОСОБА_5 та ПАТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" 06 січня 2015 року було укладено договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний " в іноземній валюті строком на 3 місяці до 06 квітня 2015 року у сумі 9500 доларів США з виплатою 10,60 % річних (а.с.2).

Сума в розмірі 9500 доларів США була внесена позивачем на рахунок банку 06 січня 2015 року, що підтверджується меморіальним валютним ордером (а.с.3).

Пунктом 7 договору-заяви, укладеної між сторонами передбачено, що строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах визначених положеннями п.5.2 Основних умов, відповідно до яких в разі, якщо вкладник не надав Банку письмову вимогу про його не бажання продовжувати подальше розміщення вкладу, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення вкладу.

Строк дії вказаного договору банківського вкладу було продовжено з 07 квітня 2015 року по 07 липня 2015 року.

Пунктом 5 зазначеного договору встановлено, що вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом строку визначеного в п.1 договору, у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу за ставкою із розрахунку 1% річних відповідно до положень п. 5.3 Основних умов. У випадку, якщо протягом терміну розміщення вкладу вкладнику здійснювалася виплата процентів, вкладник уповноважує банк утримати зайво нараховані та виплачені вкладнику проценти із суми вкладу.

Згідно п. 5.3 основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Вкладника, Вкладник для повернення вкладу зобов'язаний повідомити про це Банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору шляхом надання до Банку відповідної заяви у 2-х примірниках. При достроковому розірванні Договору за ініціативою вкладника протягом строку розміщення вкладу, визначеного Договором -Заявою, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення вкладу з дня, наступного за днем надходження вкладу у Банк, до дня який передує його поверненню вкладнику або списанню з Вкладного рахунку Вкладника, за процентною ставкою, визначеною Договором-заявою.

19.05.2015 року позивач надав до Банку заяву про дострокове повернення депозиту, що підтверджено заявою з вхідним номером Банку № 4428 від 19.05.2015 року (а.с.4).

За захистом порушеного права позивач звернувся до суду 25 травня 2015 року, на час ухвалення оскаржуваного рішення 18.06.2015 року депозит банком повернуто не було.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною другою статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, за змістом наведеним норм права, зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Виходячи з вказаних обставин та норм законодавства суд першої інстанції вірно задовольнив позов.

Позиція апелянта про неможливість виконання ним умов договору через нормативні акти НБУ є безпідставною.

Так, положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Посилання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у скарзі на постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" та від 03.03.2015 року № 160 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", якими передбачались обмеження Банкам у видачі грошових коштів в іноземній валюті є безпідставним, оскільки зазначені постанови НБУ є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Посилання апелянта на те, що між сторонами було укладено інший договір ніж той на який послався суд є безпідставним, оскільки в обґрунтування своєї позиції в цій частині банк не надав жодного доказу в тому числі і іншого договору укладеного між сторонами.

Вказуючи на недоведеність позивачем передачі банку коштів за договором, відсутності перевірки факту наявності коштів на рахунку позивача, апелянт своїх доказів в цій частині не надав, не спростував відомостей вказаних в наявній на а.с. 3 копії меморіального ордеру №11352157 від 06 січня 2015 року з печаткою банку про отримання банком від позивача 9500 доларів США.

Неподання вкладником заяви про повернення вкладу не перешкоджає само по собі праву звернутись до суду з вказаною вимогою, хоча при цьому банк не спростував отримання ним за вх. №4428 заяви позивача про дострокове повернення коштів від 19.05.2015 року (а.с. 4).

Так, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегією судів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: