Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - державний нотаріус Андрушівської державної нотаріальної контори, про скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом.

Зазначали, що після смерті ОСОБА_6 спадщину у порядку встановленому ст. 549 ЦК УРСР прийняла його дружина ОСОБА_7, а після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_8, як син померлої.

Позивачі прийняли спадщину після смерті їх батька, ОСОБА_8 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті були зареєстровані та проживали разом з ним.

З огляду на викладене просили визнати незаконними та скасувати свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, земельну ділянку та право на земельну частку (пай) видані на ім'я ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом видане 12 грудня 2006 року на ім'я ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом видане 02 серпня 2007 року на ім'я ОСОБА_3 про право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова та розташована на території с. Бровки, Андрушівського району, Житомирської області, площею 5,43 га.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом видане 02 серпня 2007 року на ім'я ОСОБА_3 на земельну ділянку (пай) площею 4,6057 га, що розташована на території Бровківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7

У період шлюбу подружжям побудовано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 у вказаному житловому будинку продовжувала проживати його дружина ОСОБА_7, яка у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняла спадщину, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не отримувала.

01 листопада 2000 року, ОСОБА_7, як власник житлового будинку АДРЕСА_1, зареєструвала у ньому свого сина ОСОБА_8, його дружину - ОСОБА_9 та дітей - ОСОБА_1, ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Син ОСОБА_7 ОСОБА_9 у відповідності до ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР, прийняв спадщину після її смерті шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9

12 грудня 2006 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори видано на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.

02 серпня 2007 року державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори видано на ім'я ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,6057 га, що знаходиться на території Бровківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, що належала її матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Того ж дня на ім'я ОСОБА_3 державним нотаріусом Андрушівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: право на земельну частку (пай) у землі, площею 5,43 га, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова, с. Бровки, Андрушівського району, Житомирської області.

Судами встановлено, що державним нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 без з'ясування кола спадкоємців, підставою для видачі оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом, є довідки Бровківської сільської ради про відсутність інших зареєстрованих осіб у житловому будинку по АДРЕСА_1.

Проте, з наявної в матеріалах справи довідки від 18 жовтня 2012 року № 650 вбачається, що на день смерті ОСОБА_6 у спадковому будинку до ІНФОРМАЦІЯ_1 та з ІНФОРМАЦІЯ_1 були зареєстровані: дружина ОСОБА_7 по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 - по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9 - по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по теперішній час.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином досліджених доказів, вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормою закону, яка підлягає застосуванню, обґрунтовано виходив із того, що позивачі фактично вступили в управління спадковим майном, отже прийняли спадщину, про отримання ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину дізналися у 2012 році під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку, а тому трирічний строк позовної давності для звернення з позовом до суду позивачами пропущено не було.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук