Справа № 462/7057/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/4966/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Гацій І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми вартості квартири, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру №147 в будинку №5 на пл. Кн. Святослава у м. Львові, як на належну відповідачу ОСОБА_4 на праві власності.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 Вважає, що така постановлена без врахування доказів необхідності забезпечення позову у такий спосіб та матеріалів справи, які необхідно було дослідити при розгляді заяви про забезпечення позову. Зокрема з матеріалів справи слідує, що позивач заявив позов про стягнення з відповідача коштів одержаних відповідачем від продажу часток його та дружини у квартирі за адресою м. Львів. АДРЕСА_1, згідно доручень на продаж наданих відповідачу. Забезпечуючи позов накладенням арешту на квартиру №147 в будинку 5 на пл. Кн. Святослава, суд не зясував чи дійсно дана квартира належить відповідачці на праві власності чи іншим особам і чи її арешт не порушує права інших осіб.

З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В судовому засідання представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав. Додатково просить врахувати, що на час постановлення оскаржуваної ухвали відповідач не була власником квартири і така була нею відчужена на користь іншої особи за договором дарування від 25.02.2015 року, копію якого подав суду апеляційної інстанції.

Представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Просить врахувати, що на час підготовки заяви про забезпечення позову квартира, на яку просили накласти арешт належала відповідачу. Договір на який посилається апелянт свідчить про те, що ОСОБА_4 намагається позбутися належного її майна, на яке може бути накладено стягнення у випадку задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останньої 231 982 грн. вартості частки квартири позивача за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 24/131. Заявою від 25.02.2015 року позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача 736 477, 93 грн., мотивуючи тим, що така належала в тому числі йому та його дружині, спадкоємцем майна якої він є, на праві спільної сумісної власності. З необхідністю її продажу, ними відповідачу було надано дві довіреності для вчинення від імені позивача та його дружини усіх необхідних дій, повязаних з продажем квартири. Оформивши Договір купівлі-продажу, відповідач неналежно не виконала свій обовязок щодо передачі позивачу та його дружині коштів, отриманих нею за договором купівлі-продажу, оскільки передала лише 4 000 дол. США, тоді як продаж було вчинено за 59500 доларів США, про що зазначено у Договором купівлі-продажу від 07.12.2011 року.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року відкрито провадження у даній справі.

В порядку забезпечення позову заявою від 03.03.2015 року ОСОБА_5 просив накласти арешт на належну відповідачу квартиру №147, що знаходиться в будинку №5 на пл. Кн. Святослава у м. Львові.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

П.7 цієї Постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

На зазначені вище положення суд першої інстанції уваги не звергнув.

Задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на квартиру №147 в будинку №5 на по. Кн. Святослава у м. Львові, суд дійшов висновку, що дійсно між сторонами існує спір і в даному випадку у відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення.

З таким висновком не може погодитись колегія суддів, оскільки такий зроблено судом першої інстанції без врахуванням зазначених вище норм .

Не обґрунтованими є мотиви ухвали суду про те, що з приводу квартири АДРЕСА_2 між сторонами виник спір. Така позиція суду не узгоджується із позовними вимогами позивача та мотивами його позову.

Задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на квартиру №147 на пл. Кн. Святослава, 5 у м. Львові - не зясував та не перевірив, хто є власником цієї квартири на час вирішення питання забезпечення позову чи така є майном відповідача.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі його задоволення, враховуючи те, що дана квартира не є предметом спору.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України - види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи, що заявником не надано жодного доказу про належність майна відповідачу та його вартість, яка була б співмірна із заявленими позивачем вимогами, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як встановлено судом апеляційної інстанції - що на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову, так і на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, квартира, на яку накладено арешт, в тому числі як на спірне майно та таке, що належить відповідачу, за договором від 25.02.2015 року була відчужена на користь іншої особи.

За наведених вище обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у зазначений ним спосіб.

Скасовуючи ухвалу суду, колегія суддів враховує, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про забезпечення позову у разі наявності доказів, що підтверджують необхідність застосування будь-якого виду забезпечення позову.

Керуючись ст.303, 304, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, п. 6 ч. 1 ст. 314, ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 6 березня 2015 року скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 у Львові відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді