Справа № 640/5775/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуша Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування квартирою, поновлення порушеного права на приватизацію, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до відповідачів із вимогами про визнання за ним права користування квартирою №135 по вул. Гіршмана, 17 у м. Харкові загальною площею 39,2 кв.м та житловою площею 19,6 кв.м та про поновлення його порушеного права на приватизацію квартири за вищевказаною адресою.

Свої вимоги мотивував тим, що у 1987 році його батько ОСОБА_7 у порядку обміном житлом поселився у квартирі АДРЕСА_1. Вказував, що після смерті ОСОБА_7, рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова за №165-3 від 15.08.2006 р. він, позивач по справі, був визнаний наймачем однокімнатної квартири №135 площею 26 кв.м. по вул. Гіршмана, 17. Зазначав, що бажаючи здійснити своє право на приватизацію, він звернувся до КП ХМБТІ, в результаті обстеження було зафіксовано переобладнання. Для вирішення питання про збереження самочинних переобладнань він звернувся до Харківської міської ради, проте йому було відмовлено та серед причин зазначалось відсутність технічного паспорту та нотаріально засвідчену згоду співвласників допоміжних приміщень.

Вказував, що частково виконав вимоги ХМР та отримав технічний висновок про стан будівельних конструкцій та реконструкції квартири у ТОВ «Харківреконструкція», а на так звані «приміщення загального користування» ніхто не претендує, тому згоди сусідів у нього не має.

У звязку з вищезазначеним, вказував, що порушується його право на приватизацію, а тому просив суд винести рішення на його користь.

Позивач ОСОБА_4 в судове засіданні не зявився, його представники за довіреністю від 16.01.2014 року ОСОБА_1 та договором про надання юридичних послуг від 12.05.2015 року та ордеру ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в обґрунтування позову послались на обставини, викладені у заяві, та зазначали, що позивач неодноразово звертався до Харківської міської ради для вирішення цього питання мирним шляхом, проте або не отримував відповіді або отримував відмову. Вказувала, що позивач

виконав вимоги та виготовив технічний паспорт на квартиру, проте згоди сусідів вони не отримали, оскільки останні відмовляються їх надавати, проте зазначила, що останні заперечень проти узаконення приміщень позивачем не мають.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про місце і час розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надали.

Представник відповідача Харківської міської ради ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності від 24.12.2014 року №08-11/4662/2-14 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що у квартирі позивача було здійснено самочинне будівництво без згоди власника Харківської міської ради. Детально виклав свою позицію у письмових запереченнях проти позову (а.с.69-71) та просив суд прийняти рішення, яке б не порушувало прав третіх осіб.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 було надано дозвіл на зайняття за обміном із гр. ОСОБА_9 житлову площу квартири АДРЕСА_2, площею 26 кв.м., що підтверджується обмінним ордером №9649 від 31.12.1987 р. (а.с.5).

Відповідно до витягу з протоколу №16 виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова та рішення №165-3 від 15.08.2006 р., судом вбачається, що ОСОБА_4 було визнано наймачем однокімнатної ізольованої квартири №135 площею 26,0 кв. м. по вул. Гіршмана, 17 (а.с.6).

Судом вбачається та не заперечувалось сторонами, що до квартири №135 було самочинно приєднані приміщення загального користування №ІІ, №ІІІ та частина приміщення №І площею 3,4 кв.м., приміщення №1 самочинно переобладнано з коридору у ванну; між приміщеннями №1 та №3, №3 та №4, №2 та №4 знесені дверні полотна (а.с.10,12,13,15).

Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій та реконструкції квартири №135 житлового будинку №17 по вул. Гіршмана у м. Харкова вбачається, що загальний технічний стан будівельних конструкцій у межах квартири №135 житлового будинку №17 по вул. Гіршмана задовільний. Усі будівельні конструкції у межах квартири №135 мають достатню несучу здатність. Передбачувана часткова реконструкція квартири №135 необхідна для подальшої нормальної експлуатації її приміщення та приведення її планування до нормативних вимог. Планування квартири №135 користувач ОСОБА_4 після передбачуваної реконструкції, без змін її загальної та житлової площі необхідно зареєструвати у встановленому порядку (а.с.18-37).

Розглядаючи вимоги позивача про визнання за ним права користування квартирою №135 по вул. Гіршмана, 17 загальною площею 39,2 кв.м та житловою площею 19,6 кв.м, суд приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивача по справі відповідно до витягу з протоколу №16 виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова та рішення №165-3 від 15.08.2006 р. було визнано наймачем однокімнатної ізольованої квартири №135 площею 26,0 кв. м. по вул. Гіршмана, 17, а в судовому порядку позивач ставить вимоги про визнання за ним права користування загальною площею 39,2 кв.м, в тому числі житловою площею 19,6 кв.м, при цьому належних доказів прийняття уповноваженим органом рішення про визнання його наймачем квартири саме цієї площі та копії ордера на квартиру, яка має загальну площу 39,2 кв.м матеріали справи не містять.

Щодо його права користування квартирою №135 у буд. №17 по вул. Гіршмана у м. Харкова площею 26 кв.м., то суд не вбачає жодних дій з боку відповідачів, які б свідчили, що ОСОБА_4 необхідний судовий захист та що його право користування житловим приміщенням, яке він займає на підставі рішення №165-3 від 15.08.2006 р. хтось порушує.

Щодо вимог позивача про поновлення його порушеного права на приватизацію квартири, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР, Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Порядок приватизації житла, що знаходиться в державному житловому фонді, регулюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Відповідно до ст. 1 Закону, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До державного житлового фонду відноситься житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ст. 3 Закону, приватизація здійснюється шляхом:

- безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

- продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Таким чином, право на приватизацію - це загальне поняття, метою якого є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі.

Право на приватизацію гарантовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і додаткового визнання цього права судом не потребує. Суд може лише встановити факт порушення цього права і захистити можливість його реалізації у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України чи іншими законами України.

Крім того, як уже зазначалося, право на приватизацію та порядок його реалізації встановлюється Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якого приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному випадку порушення права на приватизацію невідривно повязане з визнанням незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів, уповноважених на її здійснення.

Статтями 1, 3, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви

громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Пунктами 17-22 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадянам, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 р., передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Громадянином до органу приватизації подаються:

- оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- довідка про склад сім'ї та займані приміщення;

- копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

- документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

- заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Довідка про склад сім'ї та займані приміщення (далі - довідка) береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток.

Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюють згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві (організації) по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку (гуртожитку), при необхідності уточнення даних для приватизації (у тому числі нумерації кімнат у гуртожитку) підприємство (організація) по обслуговуванню житла відновлює інвентаризаційні матеріали через бюро технічної інвентаризації.

Орган приватизації, у разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, оформляє відповідні розрахунки та видає розпорядження органу приватизації щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах чи готує проект рішення органу місцевого самоврядування щодо жилих приміщень у гуртожитках.

На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року N 127 (z0582-01), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за N582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок -технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року N 7/5 (z0157-02 ), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за N 157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Згідно п. 16 вищевказаного Положення, передача квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації.

Відповідно п. 28 Положення, свідоцтво на право власності на квартиру підлягає обовязковій реєстрації в органах технічній інвентаризації.

Згідно п. 1.1 Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженого Постановою Правління НБУ №179 від 27 квітня 2000 року, платежі за придбані обєкти приватизації здійснюються з приватизаційних депозитних рахунків, на які зараховується повна номінальна вартість житлових чеків громадян, які мають право на приватизацію належного їм державного житлового фонду відповідно до чинного законодавства.

Отже, вище вказаними нормативними документами визначений порядок приватизації квартир.

Позивач, звертаючись до суду із вимогами про поновлення його права на приватизацію всупереч ст.58-60 ЦПК України не довів суду, що його право на приватизацію було порушено, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_4 самовільно приєднав приміщення загального користування №ІІ, №ІІІ та частину приміщення загального користування №І площею 3,4 кв.м., що в свою чергу призвело до збільшення площі квартири, яку він отримав у найм, проте будівельні зміни при цьому належним чином не зареєстрував, а тому КП «ХБТІ» правомірно вимагав від позивача скласти технічний паспорт та отримати рішення виконкому Харківської міської ради про зімну загальною та житлової площі квартири.

Згідно з пунктом 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадянам, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 р., передачі у власність громадян підлягали квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних

будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Тобто, законодавець визначив підставу для звернення із заявою про приватизацію, а саме користування приміщеннями на умовах найму, що в нашому випадку розповсюджується тільки на 26 кв.м. квартири АДРЕСА_3.

Згідно зі ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює ОСОБА_9 України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно вчасно розглядати перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства забезпечувати виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав заяви до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на ОСОБА_9 та викладенням мотивів відмови, а також роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до приписів статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Матеріали справи містять листи КП «ХБТІ», управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради, направлені позивачу, з яких вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово розяснювалось про необхідність надання ним технічного паспорта на квартиру з урахуванням змін, які в ній відбулись та здійснити дії, передбачені «Порядком вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням Харківської міської ради 9 сесії 6 скликання (а.с.10,15) та надати письмові згоди співвласників допоміжних приміщень.

При чому, як дати звернень ОСОБА_4, так і відповіді на його звернення вищезазначеними органами передують складеному технічному паспорту на квартиру (а.с.34-36), а копій звернення ОСОБА_4 до Харківської міської ради із заявою про проведення приватизації в установленому Законом та Положенням порядку, тобто із наданням всіх документів, як того вимагає п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадянам, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009 р., у матеріалах цивільної справи взагалі відсутні та в судовому засіданні представники позивача підтвердили, що не зверталися із такою заявою та копії необхідних документів не надавали.

Також суд враховує, що при розгляді справи № 6-121цс13 11 грудня 2013 року Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, судом вбачається, що позивач не скористався наданим йому правом звернення до уповноваженого органу для здійснення приватизації майна у встановленому законом порядку, тому поновлювати його право на її проведення у судовому порядку підстав не має.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, позивачем по справі не доведено, а судом не встановлено, що Харківська міська рада в особі управління комунального майна та приватизації необґрунтовано або взагалі відмовляла ОСОБА_4 у проведенні приватизації, бо факту належного звернення позивача для реалізації його права на приватизацію матеріали справи не містять, як і не містять доказів, що сусіди відповідача відмовляють йому у наданні письмової згоди для узаконення ним допоміжних приміщень, які він самовільно приєднав до своєї квартири, у звязку з чим він

звернувся для захисту свого порушеного права до суду, оскільки письмових звернень до останніх позивач до справи не долучив, листів на їх адресу із вимогами про надання нотаріально посвідченої згоди не надав, а тому підстав стверджувати, що вони якимось чином вчиняють позивачу перешкоди, у суду не має.

На підставі вищевикладеного, керуючись: ст. 40 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 9 ЖК України, ст.ст. 1, 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 1, 7, 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст. 10, 57, 60, ч. 3 ст. 61, ст.ст. 88, 212, 213, 215, 294ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Харківської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування квартирою, поновлення порушеного права на приватизацію - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2015 року.

Суддя Н.В. Якуша