Справа № 369/5175/15-ц
Провадження № 4-с/369/60/15
Ухвала

Іменем України

30 червня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності і зобов»язання вчинити певні дії начальника відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про визнання неправомірною бездіяльності і зобов»язання вчинити певні дії начальника відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересовані особи: ВАТ «ВТБ Банк», посилаючись на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2009 року вирішено стягнути з нього на користь ВАТ «ВТБ Банк» грошові кошти в загальному розмірі 421396,01 грн., і на виконання даного рішення судом видано виконавчий лист № 2-704а/09 від 11 травня 2010 року.

03 серпня 2010 року головним державним виконавцем ВДВС Києво-Святошинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 21446837 про примусове виконання даного рішення і цією ж постановою накладено арешт на все належне йому майно у межах суми звернення стягнення.

03 квітня 2015 року ним було подано на ім»я начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ звернення з вимогою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 про примусове виконання виконавчого листа № 2-704а/09, виданого 11 травня 2010 року в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». У встановлений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строк відповіді на дане звернення він не отримав. Через відсутність зворотної інформації від ВДВС він вважав, що є очевидною неправомірна бездіяльність начальника ВДВС, що порушує його права.

Заявник ОСОБА_1 вважав, що виконавчі документи, видані на підставі рішень судів та інших органів (посадових осіб), можуть перебувати на виконанні в органах державної виконавчої служби по рішеннях майнового характеру-шість місяців, а по рішеннях немайнового характеру-два місяці, та до цього терміну додається час, на який виконавче провадження було зупинено та/або час, на який виконавчі дії відкладалися.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлено строк, протягом якого має бути проведено виконавче провадження по рішеннях майнового характеру, а саме шість місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Після спливу даного строку провадження підлягає закінченню в зв»язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону за умови якщо строк здійснення виконавчого провадження не було подовжено у встановленому законом порядку.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 03 серпня 2010 року. Згідно вимог ч. 2 ст. 30 вказаного Закону строк на проведення виконавчих дій за даним провадженням становить шість місяців з дня винесення постанови, тобто не пізніше ніж до 03 лютого 2011 року. По виконавчому провадженню не виносились постанови про відкладення провадження виконавчих дій, зупинення провадження, а також не приймались рішення, що зумовили б обов»язкове продовження строку на проведення виконавчих дій з виконання рішення.

З наведеного випливає, що згідно вимог ч. 2 ст. 30 Закону виконавче провадження за № 21446837 підлягало закінченню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення не пізніше 03 лютого 2011 року.

Враховуючи відсутність зворотної реакції ВДВС на його звернення саме на ім»я начальника ВДВС, а також те, що затвердження постанови про закінчення виконавчого провадження законом віднесено до компетенції начальника ВДВС, ОСОБА_1 вважав, що саме за неправомірної бездіяльності начальника ДВС порушено його права, що стало підставою для подання скарги до суду.

Оскільки через неправомірну бездіяльність не було винесено/затверджено начальником ВДВС постанову про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону (в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення), відповідно, не було знято арешт з належного йому майна.

Заявник ОСОБА_1 вважав, що строк для звернення до суду з даною скаргою обчислювався із врахуванням спливу місячного терміну від дати отримання ВДВС його звернення -03 квітня 2015 року. Враховуючи значну кількість вихідних і святкових днів на початку травня, а також термін поштового обігу, він вважав, що ним дотримано строк подання скарги до суду.

Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, що проявляється в ухиленні без достатніх на те підстав від вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та від проведення дій, необхідних у зв»язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення, зобов»язати начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та зняття арешту, накладеного на майно боржника шляхом винесення та затвердження відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження за № 21446837, зобов»язати начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ вжити заходів щодо направлення на його адресу трьох примірників копій постанови про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та зняття арешту, накладеного на належне боржнику майно, для їх пред»явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Ухвалою суду від 16 червня 2015 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 і представник заявника скаргу підтримали і просили її задовольнити.

У судове засідання начальник ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, до суду надана заява, у якій начальник ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_2 скаргу не визнав і заперечував проти її задоволення та просив розглянути скаргу у його відсутності.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» скаргу не підтримав і заперечував проти її задоволення.

У судове засідання заінтересована особа ПАТ «ВТБ Банк» не з»явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Встановлено, що постановою головного державного виконавця Міщенко Л.М. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ про відкриття виконавчого провадження від 03 серпня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-704а/09, виданого 11 травня 2010 року Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» 421396,01 грн. і надано право боржнику добровільно виконати: сплатити борг протягом семи днів, а також накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення: 421396,01 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2013 року в справі за заявою генерального директора ТОВ «Кредекс Фінанс» про заміну стягувача у виконавчому провадженні заяву задоволено і замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-704а/09 від 11 травня 2010 року про стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 188/1180 від 21 грудня 2005 року, а саме замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», у зв»язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» прав кредитора, відповідно до договору відступлення права вимоги № 241212ІВ від 24 грудня 2012 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2014 року в справі за заявою представника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні заяву задоволено і замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 2-704а/09 Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2005 року, а саме замінено стягувача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прав кредитора, відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов»язань за фінансовими кредитами б/н від 17 лютого 2014 року.

Постановою про заміну сторони виконавчого провадження головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_3 від 02 березня 2015 року замінено стягувача з ТОВ «Кредекс Фінанс» на стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження-згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу-згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав,-згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру-у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 49 даного Закону про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов»язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв»язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред»явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Заявник ОСОБА_1 вважав, що виконавче провадження за № 21446837 підлягало закінченню на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення не пізніше 03 лютого 2011 року. Враховуючи відсутність зворотної реакції ВДВС на його звернення саме на ім»я начальника ВДВС, а також те, що затвердження постанови поро закінчення виконавчого провадження законом віднесено до компетенції начальника ВДВС, ОСОБА_1 вважав, що саме за неправомірної бездіяльності начальника ДВС порушено його права, що стало підставою для подання скарги до суду. Оскільки через неправомірну бездіяльність не було винесено/затверджено начальником ВДВС постанову про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону (в зв»язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення), відповідно, не було знято арешт з належного йому майна.

В поданій суду скарзі ОСОБА_1 зазначив, що бездіяльність начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ полягає в неправомірному ухиленні посадової особи від виконання виконавчих дій без достатніх на те підстав, а саме: 1) в порушення вимог ч. 2 ст. 30, п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не було вжито заходів, спрямованих на прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 в зв»язку із закінченням строку здійснення виконавчого провадження; 2) в порушення вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не проведено дій, необхідних у зв»язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, не знято арешт, накладений на майно боржника, не скасовано інші заходи примусового виконання рішення тощо.

У зв»язку з цим слід зазначити, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз»яснює сторонам їхні права і обов»язки.

Згідно вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати , вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також оплачувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов»язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїх діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Суд також зазначає, що відповідно до вимог ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов»язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

За таких обставин суд, з»ясувавши дійсні обставини скарги, перевіривши докази і враховуючи вимоги чинного законодавства України про виконавче провадження, дійшов висновку, що порушені в скарзі ОСОБА_1 питання, а саме щодо вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та проведення дій, необхідних у зв»язку із закінченням виконавчого провадження, в тому числі зняття арешту, накладеного на майно боржника, скасування інших заходів примусового виконання рішення, вжиття заходів щодо закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та зняття арешту, накладеного на майно боржника шляхом винесення та затвердження відповідної постанови пор закінчення виконавчого провадження за № 21446837, направлення на його адресу трьох примірників копій постанови про закінчення виконавчого провадження за № 21446837 та зняття арешту, накладеного на належне боржнику майно, для їх пред»явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно, відносяться до повноважень головного державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ ОСОБА_3, в провадженні якого перебуває виконавче провадження, а не начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області ОСОБА_2.

Також у своїй скарзі ОСОБА_1 зазначив, що бездіяльність начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ полягає в неправомірному ухиленні посадової особи від виконання виконавчих дій без достатніх на те підстав, а саме в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про звернення громадян» не надано письмову відповідь на його звернення від 03 квітня 2015 року. В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 зазначив суду, що він неодноразово звертався до начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ з письмовими зверненнями, заявами, зокрема, від 16 листопада 2010 року, 01 липня 2011 року, 29 вересня 2011 року, 10 листопада 2014 року, 29 жовтня 2014 року, 03 квітня 2015 року, однак відповідей в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» начальником ВДВС Києво-Святошинського РУЮ йому не було надано.

В зв»язку з цим слід зазначити, що заявник ОСОБА_1 зазначав у скарзі і в судовому засіданні, що в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» та Закону України «Про виконавче провадження» йому не надано письмової відповіді на його звернення, зокрема від 03 квітня 2015 року, що є прямим порушенням його прав відповідно до вимог ст. 40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» на отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб обгрунтованої відповіді у встановлений законом строк на його звернення.

Однак, зазначаючи в скарзі і в судовому засіданні про вказані порушення, заявник відповідно з вказаними вимогами про визнання бездіяльності начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в зв»язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян» до суду не звертався, а в прохальній частині скарги чітко виклав свої вимоги скарги, серед яких відсутні вимоги про визнання бездіяльності начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ в зв»язку з порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Суд же відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, судом не встановлено порушень прав заявника ОСОБА_1 з боку начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 383-387 ЦПК України, ст. ст. 6, 11, 30, 49, 50, 82, 83 Закону України „Про виконавче провадження, суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності і зобов»язання вчинити певні дії начальника відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 5 днів з дня її проголошення або протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ковальчук Л.М.