Номер провадження: 22-ц/785/2293/15
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, та представника прокуратури Одеської області ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, відібрання дитини та передачу її матері та за зустрічним позовом представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, про визнання місця проживання малолітньої дитини з батьком, за участю прокурора Роздільнянського району Одеської області,

в с т а н о в и л а:

23 квітня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з первісним позовом про визначення місця проживання дитини з матір'ю, який згодом, 05 листопада 2014 року, доповнила вимогами про відібрання дитини та передачу її матері, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 04 листопада 2006 року, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 березня 2013 року шлюб між ними розірваний, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка ОСОБА_10. Після припинення шлюбних відносин дочка залишилася проживати з нею, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року з

відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_11 стягнуті аліменти в розмірі ? частини від усіх видів доходів. Після набранням вказаним рішенням суду законної сили відповідач з матерю оманним шляхом забрали дитину й перешкоджають їй спілкуватись з нею, що негативно впливає на виховання дитини. Вона вважає, що проживання малолітньої дочки з нею відповідає її інтересам, тому вона вимушена була звернутись за захистом своїх прав і прав дитини до суду. У теперішній час вона вимушена постійно проживати у АДРЕСА_1 дане житло придатне для проживання дитини, оскільки за місцем реєстрації їй перешкоджають користуватися житлом. Бажаючи ускладнити розгляд справи, відповідач змінив місце проживання, не повідомивши про це суд. Орган опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не визначив місця проживання дитини та запропонував звернутись з позовом до суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 141, 160, 161 СК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 та відібрати дитину у батька ОСОБА_5 та передати її матері (а.с. 2-3, 227-228).

Відповідач ОСОБА_5 проти позову заперечував і 14 травня 2014 року його представник ОСОБА_9 звернувся до суду з вказаним зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_5 належно виконує свої батьківські обов'язки, забезпечуючи матеріальні та духовні потреби дитини, її всебічний розвиток, дочка доглянута, проживає в хороших житлово-побутових умовах та має досить міцне здоров'я, він має постійну роботу, стабільний дохід, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, житло, яке відповідає всім санітарним нормам та всі необхідні умови для проживання дитини. Матір дитини, відповідачка ОСОБА_3, не має власного житла та належним чином не виконує своїх обов'язків по вихованню та забезпеченню матеріальних та духовних потреб дитини. В силу особливостей свого характеру вона психологічно не сумісна з дочкою, на відміну від батька дитини. 24 лютого 2013 року ОСОБА_5 забрав дитину у матері до себе й не повернув її, оскільки вона вимагала у нього 100000 грн. щоб залишити дочку у нього. Тому проживання дочки з батьком буде більш сприятливим й не потягне за собою зміну звичних для дитини умов житла (а.с. 125-128).

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти зустрічного позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що ОСОБА_5 та його матір ОСОБА_6 перешкоджають їй у спілкуванні з дитиною. 30 травня 2014 року, після чергової спроби поспілкуватись з дочкою, вона була побита колишнім чоловіком, відносно якого порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України. Раніше її чоловік був судимий вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року за ч. 1 ст. 125 КК України. З 24 лютого 2013 року дитина фактично проживає не з батьком, а з його матір'ю ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_5 ухилився від проведення амбулаторної судово-психологічної експертизи для з'ясування питання прихильності дочки батькам.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Бондаренко В.С. зазначала, що при визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати інтереси дочки, а не особисті інтереси батьків.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 травня 2013 року до участі у справі у якості третьої особи була залучена Служба у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області. Представник третьої особи, ОСОБА_13, підтримала Висновок від 26 червня 2014 року про визначення місця проживання дочки з матір'ю з урахуванням її полу та віку та заперечувала проти проживання

дочки з батьком (а.с. 166).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 серпня 2014 року позові об'єднані в одне провадження.

Представник Роздільнянської районної прокуратури Одеської області просив визначити місце проживання дочки ОСОБА_10 з матір'ю з урахуванням того, що матір характеризується позитивно, працює, має стабільний дохід, відповідач виїхав разом з дитиною до іншого місця проживання та активно перешкоджає матері спілкуватись з дочкою, раніше судимий, на теперішній час порушено нове кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України за побиття колишньої дружини.

Рішенням суду першої інстанції первісний позов ОСОБА_3 задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено. Суд визначив місце проживання малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю ОСОБА_14 за місцем проживання: АДРЕСА_1 відібрав дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у батька ОСОБА_5 та передав її матері ОСОБА_3 (а.с. 294-302).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, та представника прокуратури Одеської області ОСОБА_8, перевіривши матеріали справи, документи, надані сторонами у справі апеляційному суду, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуальної та матеріальної права.

За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитинним від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, в всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 04 листопада 2006 року, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 березня 2013 року шлюб між ними розірваний (а.с. 4). ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка ОСОБА_10 (а.с. 6).

Після припинення шлюбних відносин дочка ОСОБА_10 залишилася проживати з позивачкою ОСОБА_3, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_11 стягнуті аліменти в розмірі ? частини від усіх видів доходів (а.с. 5).

Після набранням рішенням суду законної сили, 24 лютого 2013 року відповідач ОСОБА_5 з матерю оманним шляхом забрали дитину й перешкоджають позивачці спілкуватись з нею.

Під час шлюбу подружжя з дитиною були зареєстровані та проживали спільно у будинку АДРЕСА_2 який належав на праві власності батьку чоловіка ОСОБА_15. Після припинення шлюбних відносин з березня 2013 року колишній чоловік та його батько стали перешкоджати їй у користуванні житлом, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2014 року, задоволено її позов, суд зобов'язав ОСОБА_15 не чинити їй перешкоди у користуванні та проживанні у АДРЕСА_2 (а.с. 83-84, 85-88). Рішення суду не виконано у зв'язку з ухиленням власника будинку від виконання.

У теперішній час позивачка ОСОБА_3 постійно проживає у АДРЕСА_1 дане житло придатне для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 29 жовтня 2014 року (а.с. 230) та довідкою виконкому Роздільнської міської ради від 04 листопада 2014 року (а.с. 231).

Позивачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 51), працює машиністом крану в вагонному депо Одеса-Застава1 ДП "Одеська зализня" (а.с. 10), має стабільний заробіток, приблизно 2493 грн. щомісяця (а.с. 57), за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с. 11,12),

Відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 09 жовтня 2013 року зареєстрований з дочкою ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_3 (а.с. 131, 135-138), дане житло придатне для проживання дитини, що підтверджується актами обстеження від 28 березня 2013 року та від 16 квітня 2013 року (а.с. 26, 27), працює токарем колісно-ролікового цеху вагонного депо Одеса-Застава1 ДП Одеська залізниця", має стабільний заробіток, приблизно 4292 грн. щомісяця (а.с. 134), за місцем роботи та проживання характеризується позитивно (а.с. 23, 24, 140).

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_5 був засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 46-47).

30 травня 2014 року позивачка була побита колишнім чоловіком, відносно якого порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 55,56).

Згідно із частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не визначив місця проживання дитини та запропонував звернутись з позовом до суду (а.с. 9, 132).

Висновком Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області № 1600/2/18/01-33 від 26 червня 2014 року, встановлено, що визначення місця проживання дитини з матір'ю відповідає її інтересам (а.с. 166-167).

За таких обставин, враховуючи вік, стан здоров'я дитини, її психічний стан, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованому висновку про те, що проживання малолітньої ОСОБА_10 з матір'ю відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Твердження представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на припущеннях та висновки суду не відповідають дійсності, не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що у суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції були з'ясовані обставини, які мають значення для справи, в повному обсязі, досліджені в судовому засіданні усі докази, які були залучені і судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дана їм правильна оцінка та з достовірністю встановлено, що проживання дитини з матір'ю у даному випадку відповідає її інтересам.

До апеляційної скарги представника відповідача не надано ніяких доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Посилання представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні справи судом не враховано, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, не можуть бути прийняти до уваги за таких підстав.

Дійсно відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Однак згідно із Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблею ООН 20 листопада 1959 року, малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своє матір'ю.

У даному випадку принцип про перевагу принципу невід'ємності права дитини на виховання рідною матір'ю та недопустимості розлучення матері і дитини не суперечить загальному принципу рівності прав батьків щодо дитини та конкретним вищезазначеним обставинам справи.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд першої інстанції звернув увагу і на ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, й правильно вважав, що відсутність у позивачки ОСОБА_3 житла на праві власності не є винятковою обставиною для розлучення матері з дочкою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_5 є судимим за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2013 року за ч. 1 ст. 125 КПК України, а 30 травня 2014 року побив колишню дружину, відносно нього порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, з 18 вересня 2014 року він звільнився з місця роботи і ніде не працює.

Тому є законні підстави для визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відхилити, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік