УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О.О., при секретарі Костенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі заяву Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати на користь ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2015 року Іллічівським райсудом м.Маріуполя за заявою прокурора Іллічівського району м.Маріуполя ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 було видано судовий наказ №264/719/15-ц про стягнення з Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у сумі 6808,55 грн. та судового збору на користь держави в розмірі 121,80 грн.

25 лютого 2015 року представник ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, посилаючись на те, що у заяві про видачу судового наказу будь-яке обґрунтування заявленої вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» заборгованості по заробітній платі у розмірі 6808,55 грн. відсутнє. У якості доказу наявності заборгованості у розмірі 6808,55 грн. прокурор в інтересах заявника додав до заяви лише копію незрозумілої таблиці невідомого походження, яка в жодному разі не може бути доказом наявності чи відсутності заборгованості з боку ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь». Крім того, прокурор Іллічівського району м.Маріуполя безпідставно звернувся до суду, оскільки орган прокуратури не має передбачених законом підстав для захисту інтересів ОСОБА_1 Зазначив, що в даному випадку мається спір про право, а саме щодо розміру заборгованості, який постійно змінюється шляхом проведення додаткової індексації та нарахування компенсації за затримку проведення розрахунку.

Представник заявника, прокурор та заінтересована особа у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 6 ст. 105-1 ЦПК України визначено, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду заяви про скасування судового наказу, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява представника ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Іллічівського району м.Маріуполя за захистом своїх порушених процесуальних прав, посилаючись на неспроможність самостійно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу через відсутність фізичної та матеріальної можливості самостійно захищати свої права. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що працює обрубником у цеху № 192 у ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь». У підприємства перед ним виникла заборгованість з виплати заробітної плати, що поставило його у важке матеріальне становище. Зазначив, що є інвалідом ІІІ групи з дитинства та перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, що підтверджується пенсійним посвідченням. Просив представляти його інтереси у суді.

09 лютого 2015 року прокурор Іллічівського району м.Маріуполя, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся до Іллічівського райсуду м.Маріуполя із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, посилаючись на вимоги ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

Вказана норма закону визначає, що підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів.

Згідно п. 4 Перехідних та прикінцевих положень Закону України від 18 вересня 2012 року № 5288-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" (далі - Закон № 5288-УІ), на території адміністративно-територіальних одиниць, на яких центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги не розпочали надання такого виду правової допомоги, органи прокуратури можуть здійснювати представництво у суді інтересів громадян з такої підстави, як неспроможність громадянина через свій матеріальний стан самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Із заяви ОСОБА_1 на імя прокурора Іллічівського району м. Маріуполя вбачається, що у нього склалось тяжке матеріальне становище через невиплату заробітної плати. Крім того, він є інвалідом 3 групи. Саме тому у січні 2015 року він звернувся до прокуратури Іллічівського району м.Маріуполя із заявою про звернення в його інтересах до суду із заявою про стягнення нарахованої заробітної плати.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про те, що прокурор має право здійснювати представництво інтересів громадянина.

Що ж стосується посилань представника заявника ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» щодо необґрунтованості заявлених вимог, то суд виходить із наступного.

Згідно п.1. ч.1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 98 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу зокрема має бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Викладене також узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», яка закріплена у п.12 постанови № 14 від 23 грудня 2011 року, з якої вбачається, що якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Так, прокурором на підтвердження наявності заборгованості у ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» з виплати заробітної плати ОСОБА_1 було надано до суду копію відомості про розмір наявної заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 6808,55 грн., підписану генеральним директором ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» ОСОБА_4 з печаткою підприємства.

У суду не виникає сумнівів з приводу зрозумілості та походження даного документу, і суд розцінює цей документ як доказ наявної заборгованості з виплати заробітної плати у ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» перед ОСОБА_1 у розмірі 6808,55 грн.

Інших обставин, які свідчать про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача, представником ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» суду не надано.

Згідно ч. 8-9 ст. 105-1 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу суд має право: 1) залишити заяву про скасування судового наказу без задоволення; 2) скасувати судовий наказ та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову; 3) змінити судовий наказ. Про залишення заяви про скасування судового наказу без задоволення та про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу, а в разі зміни судового наказу видає судовий наказ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що судовий наказ винесено законно та обґрунтовано, а тому заяву представника ОСОБА_3 «АзовЕлектроСталь» про скасування судового наказу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 105-1, 293 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року, -

У Х В А Л И В:

Заяву Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про скасування судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати на користь ОСОБА_1 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_5