Кодимський районний суду Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/115/15-ц
Провадження №2/503/148/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди та супроводу батька,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 21 січня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є батьком її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час разом з відповідачем вона не проживає, відповідач проживає окремо, від будь-якого утримання дитини злісно ухиляється, допомоги не надає. Дитина страждає вродженими вадами здоровя, тому потребує медичного обстеження та лікування за межами країни. Окрім цього, в Російській Федерації та в р.Молдова мешкають її близькі родичі, зокрема тітка, троюрідні сестри та дідусь, з якими вона підтримує тісні стосунки та хоче їх відвідувати разом з дитиною. Однак відповідач уникає з нею будь-яких зустрічей, дозволу на виготовлення документів та виїзд дитини за кордон не надає, не обґрунтовуючи свою відмову, а відповідаючи лише нецензурною лайкою.

У звязку з цим просила свій позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надавши можливість виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. В судове засідання викликався неодноразово, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками та особисто за допомогою телефонного звязку. Про заявлені позивачем вимоги обізнаний, заперечень щодо них не надав.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечувала, вказавши, що його задоволення відповідає інтересам малолітнього Качанова ОСОБА_5.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-ЖД №363992, виданим 23 вересня 2013 року відділом ДРАЦС Кодимського районного управління юстиції Одеської області.

В даний час сторони подружніх відносин між собою не підтримують, тривалий час проживають окремо, не спілкуються, малолітній ОСОБА_4 ОСОБА_5 проживає разом з матірю ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобовязує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обовязок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту» 23 травня 1991року №1060-XII.

Частиною 1 статті 18 Конвенцією ООН про права дитини яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є громадянином України і досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. При цьому малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, а неповнолітньою - дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду (частина 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України").

Відповідно до статті 18 вказаних Правил оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утрмианні.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Кодимська районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування, надала до суду письмовий висновок №К-121/01-52 від 05 червня 2015 року про доцільність задоволення позову ОСОБА_1, оскільки за межами України, а саме в Російській Федерації та в Молдові, проживають близькі родичі позивача тітка, троюрідні сестри, дідусь, з якими вони підтримують родинні відносини. Окрім цього, самостійною підставою для надання такого дозволу є необхідність медичного обстеження малолітнього ОСОБА_4, в якого виявлені проблеми з функціонуванням кишківника.

Таким чином, суд вважає, що поїздка позивача ОСОБА_1 разом з малолітнім сином ОСОБА_5 за межі України, зокрема до Російської Федерації та р.Молдова з метою медичного обстеження та відвідування близьких родичів, з якими вони підтримують тісні родинні відносини, проте через віддаленість рідко бачаться, відповідає інтересам малолітньої дитини, сприяє зміцненню родинних відносин та їхньому спілкуванню з рідними, які також мають на це визначене законом право, сприяє розширенню кругозору дитини, її розвитку, становленню.

Відтак, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскільки відмова відповідача ОСОБА_3 у наданні такої згоди є невмотивованою, необґрунтованою та суперечить інтересам малолітньої дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення без згоди ОСОБА_3 проїзних документів для виїзду за межі України малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в Російську Федерацію та республіку Молдова терміном до 31 грудня 2015 року без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 грн.60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.