ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5438/15-ц
провадження № 2/753/3651/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого Шклянка М.П.

при секретарі Каланіченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічне акціонерного товариство «Укрсоцбанк» в особі Мінського відділення Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача та визнання неправомірними дій, щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, про визнання третейського застереження у кредитному договорі недійсним -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання неправомірними дій ПАТ «Укрсоцбанк» щодо одностороннього підвищення кредитної ставки з 01.07.2008 року, зобов'язання здійснити перерахунок платежів за період з 01.07.2008 року по грудень 2014 року та визнання недійсними п.2.12 та 6.2 кредитного договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір надання відновлювальної кредитної лінії №014-191-КП, згідно якого банк відкрив позивачу кредитну лінію в загальній сумі 100000 дол.США для споживчих цілей та здійснення ремонтних робіт під 12,25 % річних. Умовами договору було передбачено можливість зміни банком процентної ставки з попереднім повідомленням про це позичальника не пізніше ніж за 10 робочих днів до початку їх застосування. 29.12.2014 року позивач направив до Банку лист - звернення з наміром отримання інформації щодо стану виконання умов кредитного договору, та у відповідь отримав лист, з якого дізнався, що банк в односторонньому порядку, з 01.07.2008 року підвищив процентну ставку з 12.25% до 14%, Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, в зв'язку з чим звернувся з позовом до суду. Крім того, просив визнати недійсним п.,12 договору, щодо зміни відсоткової ставки, а також п.6.2 договору, який містить третейську угоду у вигляді третейського застереження, щодо врегулювання спорів, які можуть виникнути між сторонами договору у третейському суді.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що зміна процентної ставки відбулась правомірно. Після зміни ставки позивач сплачував кредитні кошти, в збільшеному розмірі, тобто фактично прийняв умови про зміну процентної ставки. Щодо визнання недійсними п.п. 2.12, 6.2 кредитного договору, посилалась на застосування позовної давності, оскільки позивачу було відомо про наявність цих пунктів в договорі ще під час укладення договору, та він не заперечував щодо таких умов договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17.05.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір надання відновлювальної кредитної лінії №014-191-КП (а.с.8-10),

Згідно п.1.1.1. банк відкрив позивачу кредитну лінію зі сплатою 12,25% річних та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості до 112000 дол.США. Фактично, як встановлено в судовому засіданні, позивач отримав кредит на суму 100000 дол.США

Кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту є 16.05.2017 року.

П.п.2.12, 2.12.1, 2.12.2 договору встановлено, що у разі зміни процентних ставок н кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України і т.і., Кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначених п.1.1.1. цього договору. Про намір змінити розмір процентів за надання кредити, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 10 робочих днів до початку їх застосування, а також надати для укладення додаткову угоду. У разі якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів за кредитом, вони зобов'язні протягом строку, зазначеному в п.2.12.1 укласти додаткову угоду про внесення змін до цього договору та повернути її кредитору.

В судовому засіданні із пояснень представника позивача встановлено, що 29.14.2014 року він надіслав до відповідача лист звернення про надання інформації щодо стану виконання договору про надання відновлювальної кредитної лінії №014-191-КП від 7.05.2007 року (а.с.11), та отримав відповідь - довідку від 29.12.2014 року (а.с.5), з якої дізнався, що банком була змінена відсоткова ставка з 01.07.2008 року з 12,25 % на 145%.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1ст.651 ЦК України зазначає, що зміна договору допускається тільки за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2,3 ст.1056-1 ЦК України, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку

Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Встановлено, що кредитним договором №014-191-КП від 7.05.2007 року визначена процедура підвищення процентної ставки шляхом підписання додаткової угоди (п. 2.12.1, 2.12.2 договору).

Представником відповідача в судовому засіданні не було надано доказів на підтвердження відправлення та отримання позивачем повідомлення про зміну відсоткової ставки та направлення примірника додаткової угоди.

Отже, ПАТ «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку, в порушення умов договору і чинного законодавства, підвищив кредитну ставку за договором кредиту №014-191-КП від 7.05.2007 року, чим порушив вимоги п. 2.12. договору щодо належного повідомлення про це позичальника, що є порушенням як умов договору так і п.4 ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів", а саме те, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Таким чином, права позивача підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок відсотків за кредитним договором №014-191-КП від 07.05.2007 року за період з 01.08.2008 року по грудень 2014 року.

Такого ж висновку дійшов ВСУ в своїй Постанові від 04.07.2012 року у справі №6-58ц12.

Щодо вимог про визнання недійсними п.п.2,12 та 6.2 кредитного договору №014-191-КП від 07.05.2007 року, суд приходить до наступного висновку.

Згідно п.6.2 договору встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків.

Позивач вважає, що така умова договору є незаконною, оскільки порушує його права як позивача на судовий захист та ставить його у нерівні умови порівняно з банком, однак суд не може погодитись з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Ст.5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Отже, виходячи з викладеного суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України, що відображений в Постанові ВСУ від 06.06.2012 року, справа №6-50ц12.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним п.2.12 кредитного договору №014-191-КП від 07.05.2007 року, суд вважає також за необхідне відмовити, оскільки під час судового розгляду позивачем та його представником не було надано доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині, визнання недійсним даного пункту договору є необґрунтованим та безпідставним.

Виходячи з викладеного, суду приходить до висновку, щодо часткового задоволення позову.

Відповідно о ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог

Керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 628, 651, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.5,6,12 ЗУ «Про третейські суди», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5, Постановами ВС України від 04.07.2012 №6-58ц12, від 06.06.2012 р. №6-50ц12, Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року, ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ПозовОСОБА_2 до Публічне акціонерного товариство «Укрсоцбанк» в особі Мінського відділення Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача та визнання неправомірними дій, щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, про визнання третейського застереження у кредитному договорі недійсним - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору №014-191-КП від 17.05.2007 року стосовно збільшення з 01.07.2008 року відсоткової ставки з 12,25% до 14,00%.

Зобов'язати банк здійснити перерахунок відсотків за кредитним договором №014-191-КП від 17.05.2007 року за період з 01.07.2008 року по грудень 2014 року відповідно до редакції договору, чинної на час його укладення.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Мінського відділення Київської міської філії ПАТ «Укрсоцбанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 162 грн.40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: