АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Балацька-Геряк О.П.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Посилався на те, що 08.01.2015 року біля 19 години в с. Нижні Станівці Кіцманського району Чернівецької області сталось зіткнення автомобіля ВАЗ-211540, д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням з гужовим транспортом, що належить відповідачу ОСОБА_4, внаслідок чого був пошкоджений його автомобіль. Згідно звіту про оцінку йому спричинено матеріальні збитки на суму 5770,13 гривень. Також за проведення оцінки ним сплачено 800 гривень та оплачено вартість повідомлення відповідача в сумі 98,58 гривень. За послуги адвоката ним сплачено 550 гривень, також сплачено судовий збір у розмірі 802 гривні. Всього просив стягнути з відповідача 8018,71 гривень матеріальних збитків та 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевному потрясінні, хвилюванні, порушенні запланованих справ, позбавленні можливості користуватись автомобілем.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5770,13 гривень у відшкодування майнової шкоди, 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 1994,78 гривень у відшкодування понесених по справі витрат.

На дане рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, зазначав, що не доведено його вини в скоєному ДТП. Крім цього, позивач написав працівникам міліції розписку щодо відсутності до нього претензій матеріального та морального характеру.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що 8 січня 2015 року біля 19 годин відповідач ОСОБА_3 біля автостанції в с.Верхні Станівці Кіцманського району Чернівецької області залишив без нагляду свій гужовий віз, в якого був запряжений кінь. Запряжений в гужову підводу кінь в подальшому вийшов на проїзджу частину та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-211540, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача.

Дані обставини сторонами визнаються та не оспорюються.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, передбачена зазначеною статтею презумпція заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Позивач на обґрунтування позову зазначав, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який залишив без нагляду гужовий віз, запряжений конем.

Відповідно до п.7.2 Правил дорожнього руху України гужовий віз (сани) повинен бути обладнаний світлоповертачами: спереду білого кольору, ззаду - червоного; п.7.3 Для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней); п.7.7 Особам, що керують гужовим транспортом, і погоничам тварин забороняється:

а)рухатись по автомагістралях і дорогах для автомобілів;

б)використовувати вози, не обладнані світлоповертачами, без ліхтарів у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх;

г) переганяти тварин по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що гужовий віз, в якого був запряжений кінь, на момент зіткнення був залишений без нагляду та без керування відповідачем, була темна пора дня, погана видимість.

Ці обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З врахуванням вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, зокрема порушення ним вимог п.7 Правил дорожнього руху України, причинний зв»язок між ними, а відповідач ОСОБА_3 належними та допустимими доказами це не спростував та не довів відсутність своєї вини.

Доводи апелянта про те, що ДТП сталася в наслідок непереборної сили - переляку коня, жодними доказами не підтверджені.

Також відсутні докази про наявність вини водія ОСОБА_1, яка б виявилась в тому, що він, маючи можливість зупинити автомобіль перед перешкодою, не вжив заходів щодо екстреного гальмування і допустив ДТП.

Розмір матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля суд правильно визначив на підставі звіту про оцінку автомобіля №2015-881 від 12 лютого 2015 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля ВАЗ-211540, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 5770,13 грн.

Цей висновок сторони не заперечували, оскільки відповідач не просив в судовому засіданні призначити судову експертизу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що працівниками міліції не було складено протоколу про порушення ПДР. Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено показами свідків, що сторони на місці пригоди домовились про те, що ОСОБА_3 відшкодує ОСОБА_1 вартість ремонтних робіт, однак в подальшому відповідач відмовився від відшкодування шкоди. Крім цього, дана обставина не спростовує наявність вини відповідача у заподіянні позивачу шкоди.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 написав розписку про те, що претензій до ОСОБА_3 немає. Так, в матеріалах справи такої розписки немає, є лише пояснення ОСОБА_1, які він давав працівникам міліції і в яких він написав, що претензій по даному факту немає. Проте, колегія суддів вважає, що дані пояснення не доводять відшкодування відповідачем матеріальної шкоди позивачу. Крім цього, ОСОБА_3 в судовому засіданні і не стверджував ту обставину, що він розрахувався з позивачем, а лише наголошував на тому, що він також поніс витрати на лікування коня.

Що стосується моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач зазнав душевних страждань, позбавлений використовувавти транспортний засіб, оскільки до цього часу він не відремонтований і визначаючи розмір моральної шкоди виходив із вимог розумності та справедливості.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи