Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 3 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 17 % річних з кінцевим строком повернення 3 квітня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 15 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого була квартира АДРЕСА_1, яка належить останнім на праві приватної власності. Оскільки позичальник та поручителі не виконували зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість станом на 23 січня 2013 року у розмірі 48 295 доларів 14 центів США.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру, шляхом її продажу з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та виселити з цієї квартири відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ній, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 8 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 65,7 кв. м, житловою площею 48,60 кв. м, яка належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві приватної власності в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 3 квітня 2008 року у розмірі 385 546 грн 25 коп., з початковою вартістю предмету іпотеки у розмірі 281 032 грн 50 коп. шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про виселення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Отже, в іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду про відмову в позові про виселення та відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР при виселенні громадян з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту, їм повинно бути надане інше постійне жиле приміщення. При цьому постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-39 цс 15 від 18 березня 2015 року та № 6-1049 цс 15 від 2 вересня 2015 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 8 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник