Справа №464/9357/14-ц
пр.№ 2-з/464/34/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

за участю секретаря Жили М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у формі розписки в розмірі 1 382 889,37 грн.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій зазначав, що йому відомо про те, що відповідач ОСОБА_2 відчужує своє рухоме та нерухоме майно, що знаходиться в його приватній власності. У зв*язку з цим просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб які беруть участь у справі.

З матеріалів позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг в розмірі 1 382 889,37 грн.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З заяви про забезпечення позову не вбачається, з яких підстав позивач дійшов висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі та настання для нього незворотних негативних наслідків, а також не зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Крім того, позивачем не зазначено у клопотанні про забезпечення позову інформації про належне відповідачу майно та його вартість, що позбавляє суд можливості оцінити співмірність заявлених вимог та заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо її було постановлено без участі особи, яка її оскаржує - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова.

Суддя: