МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2- 1058 2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року м.Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

судді - Маркарової С.В.

за участю секретаря Тітової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Морський торгівельний порт Южний» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2009 року ОСОБА_2 звернувся із вищезазначеним позовом до ДП «Морський торгівельний порт «Южний».

В обґрунтування своїх вимог він послався на те, що працював заступником начальника автобази порту з експлуатації.

12.03.2009 року в звязку із скороченням штату працівників, він наказом № 84-ОС був звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність свого звільнення, ОСОБА_2 просив поновити його на роботі на посаді заступника начальника автобази порту з експлуатації ДП «Морський торгівельний порт «Южний», фактично визнавши наказ про звільнення незаконним, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 123.475 грн. 85 коп.

ОСОБА_2 стверджував також, що незаконними діями порту йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушені нормального ритму життя.

Компенсацію моральної шкоди ОСОБА_2 визначив у 8.000 грн.

Крім задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди позивач просив присудити на свою користь витрати на оплату правової допомоги у розмірі 2.500 грн.

В судовому засіданні представник позивача такі вимоги підтримав.

Представник відповідача - ДП «Морський торгівельний порт «Южний» позов не визнав.

Зясувавши обставини справи, на які сторони послались, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював заступником начальника автобази порту з експлуатації (на правах першого заступника) (наказ № 39-ОС від 31.01.2008 року).

24.10.2008 року наказом виконуючого обовязки начальника ДП «МТПЮ» № 479/2 посада заступника начальника автобази порту з експлуатації 1 одиниця скорочена.

Не пізніше ніж за два місяці відповідач в порядку статті 49-2 КЗпП України персонально попередив ОСОБА_2 про наступне вивільнення з 31.12.2008 року, що підтверджується повідомленням відділу кадрів та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні.

За цією ж статтею КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

На момент попередження відповідача про звільнення ОСОБА_2 відмовився від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві.

Вказане визнавалось представником позивача в процесі розгляду справи, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню та, окрім того, підтверджується повідомленням відділу кадрів від 24.10.2008 року і від 8.12.2008 року із власноручним підписом позивача.

Суд не приймає на увагу твердження ОСОБА_2 про порушення портом статті 43 КЗпП України, оскільки 11.12.2008 року портом було направлено подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 із копією наказу № 479/2 від 24.10.2008 року про скорочення посади, яку обіймав позивач, копією звіту про заплановане вивільнення від 24.10.2008 року, копією попередження про вивільнення та запропоновані позивачеві посади, копією листа запропонованих посад від 8.12.2008 року.

Як вбачається з виписки з протоколу № 37 сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету порту 24.12.2008 року, профспілкова організація порту дала згоду на звільнення ОСОБА_2 у звязку із змінами в організації виробництва і праці.

29.12.2008 року наказом порту № 592-ОС ОСОБА_2 було звільнено з 31.12.2008 року.

Водночас, в звязку із наданням ОСОБА_2 відомостей про перебування на лікарняному в період з 29.12.2008 року по 10.03.2009 року наказ № 592-ОС від 29.12.2008 року було анульовано, на зміну йому було видано спірний наказ № 84 ОС від 12.03.2009 року, яким ОСОБА_2 було звільнено у звязку із скороченням штату.

Перевіряючи законність звільнення позивача суд виходить з того, що за ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановивши в процесі розгляду справи, що звільнення ОСОБА_2 було проведено портом із зверненням до первинного профспілкового органу порту, однак воно немає юридичного значення, враховуючи порядок його отримання та строки визначені п. 8 ст. 43 КЗпП, судом відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року була запитана згода профспілкового органу порту.

23.06.2010 року первинним профспілковим органом порту була надана згода на звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника автобази порту з експлуатації у звязку із скорочення штату.

КЗпП питання про кількість членів виборного органу первинної профспілкової організації, які мають право розглядати питання про надання згоди на звільнення або про відмову в наданні такої згоди, не вирішує.

Поряд з тим, відповідно до Закону України «Про обєднання громадян» порядок діяльності статутних органів обєднання громадян визначається його статутом.

Зазначене узгоджується із Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», за ст. 14 якого повноваження організації і виборчих органів профспілок повинні визначатися статутом профспілки.

При таких обставинах, керуючись вищевказаними законами при оцінці правомірності рішення виборчого органу первинної профспілкової організації про надання (чи відмову в наданні) згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд виходить із того, що кількість членів виборчого органу, які мають право розглядати такі питання, встановлюється виключно статутом профспілки.

За статутом професійної спілки робітників Морського транспортного порту України, затвердженого третім зїздом професійної спілки робітників морського транспорту України № 3-1 від 5.11.1999 року із змінами, внесеними 30.01.2002 року та регламенту профспілкової організації порту Южний засідання профспілкового комітету є правомочним, якщо на ньому є присутніми половина плюс один член профкому.

Як вбачається з виписки з протоколу № 5 сумісного засідання адміністрації порту та профспілкового комітету від 23.06.2010 року, відомостей щодо кількості членів профспілкової організації, поштових повідомлень про виклик позивача на засідання організації згода на звільнення позивача надана із дотримання порядку, встановленого ст. 43 КЗпП, Закону України «Про обєднання громадян», Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

При цьому суд враховує, що питання про надання згоди профспілкової організації відповідно до п. 3 ст. 43 КЗпП має розглядатися у присутності працівника, ОСОБА_2, однак, будучи належно повідомленим про розгляд такого питання, без поважної причини на засідання профспілкової організації не з'явився, що не заперечувалось його представником при розгляді справи.

Крім того, при вирішенні питання про звільнення позивача, порт правомірно не застосував вимоги ст. 42 КЗпП про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки за наказом порту від 24.10.2008 року № 479/2 посада заступника начальника автобази порту з експлуатації ліквідована у повному складі 1 одиниця.

Необгрунтовними є посилання позивача на те, що порт при проведенні його звільнення не використав право проведення (переустановки) працівників, перевівши його як більш кваліфікованого працівника за його згодою на іншу посаду в порту, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника (Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»), оскільки проведення такого перегрупування є правом власника, ОСОБА_2 такої згоди не давав, зазначене положення ППВС носить тільки рекомендований характер для власника підприємства.

Більш того, порт на підставі наявних відомостей про кваліфікацію, час роботи на підприємстві, продуктивність праці, заохочення не дійшов висновку про необхідність переведення позивача на посаду начальника служби з комерційної експлуатації автотранспорту, яку з 1984 року обіймає інший працівник ОСОБА_3, який є ветераном праці в порту Южний, неодноразово нагороджувався почесними грамотами за досягнуті успіхи у виконання виробничих завдань, отримував подяки за сумлінну працю та високий професіоналізм.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про дійсне скорочення чисельності штату працівників порту (штатний розклад порту), ОСОБА_2 у встановлений законом строк був повідомлений про наступне вивільнення, відмовився від переведення на іншу роботу, порт не мав можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, портом була отримана згода профспілкової організації на звільнення ОСОБА_2 з підстав скорочення штату працівників, підстави для поновлення позивача на роботі відсутні.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів суди повинні зясовувати питання чи дотриманий позивачем строк звернення до суду із позовом.

За ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що 13.03.2009 року позивач отримав копію наказу про звільнення.

Звернувся до суду із позовом він 9.04.2009 року, тобто в межах строку передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Оскільки суд дійшов висновку про звільнення позивача на законних підставах, його вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є необгрунтовними, як і вимоги про присудження на його користь судових витрат.

Керуючись ст. ст. 40, 41, 43, 49-2, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, ст.ст. 60, 61, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Морський торгівельний порт Южний» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя