АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Нежури В.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВК «Євростиль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Комунальник», треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляпунова Ярослава Анатоліївна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу,

№ апеляційного провадження: № 22 -ц/796/5696/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кириленко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 до ТОВ «ВК «Євростиль», ТОВ «Комунальник», треті особи: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляпунова Я.А., про визнання недійсним договорів купівлі-продажу відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дозвіл органу опіки та піклування є необхідною умовою при передачі майна в іпотеку або при відчуженні майна батьками дітей, а не іншими юридичними чи фізичними особами, оскільки дозвіл органів опіки та піклування необхідний і у разі, коли у дитини є лише право користування нерухомим майном, так як положення ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» розповсюджуються на всі без виключення правочини щодо відчуження нерухомого майна, речові права на які мають неповнолітні діти незалежно від змісту речового права та від суб'єктивного складу сторін правочинів. Також, невірними є висновки суду про недоведеність позивачами факту порушення, невизнання або оспорювання відповідачами прав їх неповнолітніх та малолітніх дітей на проживання у гуртожитку, оскільки теперішній власник приміщень гуртожитку ТОВ «ВК «Комунальник» без законних на те підстав порушує мінімальні санітарні умови та правила щодо проживання.

Представник позивачів ОСОБА_1 та позивачі ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представники відповідачів ТОВ «ВК «Євростиль» Кобєлєв В.І. та ТОВ «Комунальник» ЛевківськийО.П. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_9 особисто, представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляпунова Я.А. не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивачі направили уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації №87 від 31.01.2008 року будинок по АДРЕСА_1 включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Святошинському районі м. Києва (а.с.23-25).

Відповідно до довідок форми №3 позивачі разом зі своїми сім'ями зареєстровані та проживають в гуртожитку по АДРЕСА_1 та займають ліжко-місце. Гуртожиток перебуває на балансі ТОВ «ВК Комунальник» (а.с.33,35,37,40,42).

28 березня 2007 року між ВАТ «ВЕРКОН» та TOB «Євростиль» був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого ВАТ «ВЕРКОН» передав у власність TOB «Євростиль» належні на підставі Акту передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН» від Фонду державного майна України 05 березня 1996 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02 березня 1996 року в реєстрову книгу №91-з - нежилі приміщення І поверху (в літ. А) №1,2 (групи приміщень №5), площею 16,9 кв. м., з №1 по №45 (групи приміщень №6) площею 608,0 кв.м., з №1 по №6 (групи приміщень №7) площею 151,9 кв. м. та МЗК площею 31,1 кв. м. Загальна площа нежилих приміщень, які відчужуються 807,90 кв.м., що складає 20/100 частин (від гуртожитку, заг. пл. 4066,1кв.м.), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Згідно відомостей реєстраційного посвідчення №038348, право приватної власності TOB «Євростиль» на нежилі приміщення (в літ. А), загальною площею 807,9 кв.м., що складає 20/100 частин від гуртожитку, площею 4066,1кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване в Київському міському бюро технічої інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 10.04.2007 року (а.с.17).

09 жовтня 2007 року між ВАТ «ВЕРКОН» та TOB «Євростиль» був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до умов якого ВАТ «ВЕРКОН» передав у власність TOB «Євростиль» нежилі приміщення II поверху (в літ. А) з №1 по №47, площею 786,5 кв. м., МСК №№ V,VI площею 26,1 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа яких становить 812,60 кв.м., що складає 20/100 частин (від гуртожитку заг.пл. 4066,1 кв.м.) та які належать продавцю на підставі Акту передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН» від Фонду державного майна України 05 березня 1996 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02 березня 1996 року в реєстрову книгу №91-з. Право приватної власності TOB «Євростиль» на вказані нежилі приміщення загальною площею 812,60 кв.м., що складає 20/100 частин від гуртожитку загальною площею 4066,1 кв.м., по АДРЕСА_1, згідно реєстраційного напису на право встановлювальному документі, зареєстроване в Київському міському бюро технічої інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 16.10.2007 року за реєстровим №912 (а.с.18-19).

Зазначені договори були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. та зареєстровано у реєстрі за № 308, № 1225.

31 серпня 2009 року між ВАТ «ВЕРКОН» та TOB «ВК Комунальник» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого, ВАТ «ВЕРКОН» передав TOB «ВК Комунальник» майно цілісного майнового комплексу - приміщення (в літ. А): III, IV та V поверхів гуртожитку, загальною площею 2445,60 кв.м., що складає 60/100 частин від гуртожитку загальною площею 4066,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1, яке належало ВАТ «ВЕРКОН» на підставі акту передачі-прийому майна ВАТ «ВЕРКОН» від Фонду державного майна України 05.03.1996 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.03.1996 року. за № 91-з. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.А. та зареєстрований у реєстрі за № 3128 (а.с.20-21).

17 вересня 2009 р., TOB «ВК Комунальник» зареєструвало в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна право приватної власності на приміщення III, IV та V поверхів гуртожитку (в літ.А), загальною площею 2445,60 кв.м., що складає 60/100 частин від гуртожитку по АДРЕСА_1 за реєстровим № 97-з, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 006641 (а.с.22).

В грудні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 порушили перед судом питання про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежилих приміщень від 28.03.2007 року, 29.10.2007 року та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2009 року, обґрунтовуючи позов тим, що вказані договори купівлі-продажу гуртожитку були укладені з порушенням вимог діючого законодавства, порушують права та законні інтереси дітей, які разом з батьками проживають та зареєстровані в гуртожитку, оскільки були укладені без обов'язкової згоди органу опіки та піклування на укладання таких договорів.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилами частини 6 вказаної статті правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, згода органу опіки і піклування є необхідною умовою при передачі майна в іпотеку або при відчуженні майна саме батьками дітей, а не іншими юридичними чи фізичними особами.

Відповідні роз'яснення викладені у пункті п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, які суд першої інстанції врахував при вирішенні даного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що положення ч.4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» розповсюджуються на всі без виключення правочини щодо відчуження нерухомого майна, речові права на які мають неповнолітні діти незалежно від змісту речового права та від суб'єктивного складу сторін правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що договори купівлі-продажу з приводу яких виник спір, були укладені між юридичними особами - ВАТ «Веркон» та TOB «Євростиль», а в подальшому між ВАТ «Веркон» та TOB «ВК «Комунальник», а не батьками (усиновлювачами) малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів того, що відповідачами у будь-який спосіб порушуються, не визнаються або оспорюються права малолітніх та неповнолітніх дітей на проживання у гуртожитку.

Крім того, як уже зазначалось, позивачі проживали і проживають у гуртожитку, що належав на праві приватної власності ПАТ «ВЕРКОН». Право приватної власності попереднього власника будівлі гуртожитку - ПАТ «ВЕРКОН» оспорювалось в господарському судочинстві за позовом Фонду державного майна України, треті особи мешканці гуртожитку. Рішенням господарського суду м. Києва від 10.01.2011р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2011р. та постановою Вищого господарського суду України від 26.05.2011 р., в позові було відмовлено.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до встановленої процедури на дату здійснення оспорюваних правочинів, власник будівлі гуртожитку - ПАТ «ВЕРКОН» здійснило відчуження приміщень гуртожитку відповідачам згідно вимог чинного законодавства, що і було підтверджено чисельними судовими рішеннями.

Правовідносини між ПАТ «ВЕРКОН» і мешканцями гуртожитку регулюються нормами житлового законодавства та знаходяться за межами правовідносин продавця (ПАТ «ВЕРКОН») з покупцем (TOB «ВК КОМУНАЛЬНИК»).

Відповідно до статей 127, 128, 129, 132 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

TOB «ВК КОМУНАЛЬНИК», придбавши майно, в якому проживають мешканці, в тому числі і позивачі, є правонаступником попереднього власника (ПАТ «ВЕРКОН»), а тому має діяти у спосіб та в порядку, передбаченому законодавством для власників гуртожитків.

Юридична зміна приватного власника будівлі гуртожитку не вплинула на права його мешканців, що підлягають захисту.

Мешканці гуртожитку, в тому числі і заявники, як проживали так і проживають в гуртожитку, сплачують комунальні послуги за тарифами, встановленими органами державної влади, їх права на користування житловою площею гуртожитку не оспорюються, вони мають право скористатись іншими гарантованими державою правами щодо поліпшення житлових умов.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, здійснюють органи державної влади, статус будівлі також не змінився.

Правовідносини між мешканцями гуртожитку, в тому числі і позивачами, і TOB «ВК КОМУНАЛЬНИК» регулюються нормами житлового законодавства. Мешканці гуртожитку, в тому числі і заявники, і TOB «ВК КОМУНАЛЬНИК» мають діяти у спосіб та в порядку, передбаченому законодавством для гуртожитків.

Позивачами не доведено суду того факту, що ТОВ «ВК КОМУНАЛЬНИК» порушує визначені житловим законодавством права мешканців гуртожитку, зокрема, щодо користування жилою площею гуртожитку. Також не було надано належних та допустимих доказів порушення власником приміщень гуртожитку ТОВ «ВК «Комунальник» санітарних умов та правил щодо проживання, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що ТОВ «ЄВРОСТИЛЬ» є добросовісним набувачем: нежилих приміщень 1-го поверху (в літ.А) №1,2 (групи приміщень №5) площею 16,9 кв.м., з № 1 по № 46 (групи приміщень № 6) площею 608,0 кв.м., з № 1 по № 6 (групи приміщень № 7) площею 151,9 кв.м. та МЗК площею 31,1 кв.м. Загальна площа нежилих приміщень - 807,90 кв.м., що складає 20/100 частин (від гуртожитку, заг.пл. 4066,1 кв.м.); та нежилих приміщень ІІ-го поверху (в літ.А) з № 1 по № 47, площею 786,5 кв.м. та МСК №№ V, VI площею 26,1 кв.м., загальна площа нежилих приміщень - 812,60 кв.м., що складає 20/100 частин (від гуртожитку, заг.пл. 4066,1 кв.м.).

В той час як позивачі є мешканці III -V поверхів гуртожитку, і, при цьому, як при зверненні до суду, так і в ході судового розгляду позивачі не зазначили в чому ж полягає порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи їх інтересів з боку відповідача ТОВ «ЄВРОСТИЛЬ» і що є предметом судового захисту відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Напроти, колегія суддів вважає, що набуття ТОВ «ЄВРОСТИЛЬ» у приватну власність даних нежилих приміщення жодним чином не призвело до порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів будь-яких фізичних осіб в тому числі і позивачів.

Згідно до вимог ч.3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена лише заінтересованою стороною, права якої вже були порушені на момент звернення до суду.

Жоден із позивачів не проживає і не проживав у нежилих приміщеннях, що на праві приватної власності належать ТОВ «ЄВРОСТИЛЬ», а тому даний відповідач не може відповідати за пред'явленими позовними вимогами.

Тобто, правовідносини між ТОВ «ВК КОМУНАЛЬНИК»» і позивачами як мешканцями мешканцями гуртожитку регулюються нормами житлового законодавства і не мають відношення до ТОВ «ЄВРОСТИЛЬ».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: В.А. Нежура

Т.І. Побірченко