Справа № 761/3388/15-ц
Провадження №2/761/3207/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Панасенко Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 05 лютого 2015 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство інфраструктури України (далі - Третя особа № 1), Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Третя особа № 2), про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона працює у Відповідача на посаді провідного юриста відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і, що її робоче місце розташоване за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14. Зауважує, що 23 січня 2015 року Відповідачем видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» (далі - Наказ), у якому зазначено про проведення в апараті управління Відповідача змін в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління Відповідача служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи та інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі Відповідача за адресою: м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, 1, та вказаним Наказом передбачено зміни істотних умов праці працівникам апарату управління, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, а саме, перенесення їх робочих місць за адресою: м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, 1. Крім того, Наказом передбачено, що у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці, здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно із законодавством. Вказує, що 04 лютого 2015 року її особисто було ознайомлено із Наказом та вручено повідомлення від 26 січня 2015 року № 02-03/23 про зміни в організації виробництва і праці та про наступну зміну істотних умов праці за посадою. Вважає Наказ незаконним, оскільки, на її думку, він порушує діюче законодавство, крім того, вважає, що доказів проведення змін в організації виробництва і праці у Відповідача не відбулося, у зв'язку з чим Наказ був виданий безпідставно. Крім того, також зауважує, що вона є членом виборного органу - профкому первинної профспілкової організації Відповідача, проте, в порушення діючого законодавства, Наказ не був погоджений із первинною профспілковою організацією Відповідача. Оскільки Наказ, на її думку, був виданий з грубим порушенням діючого законодавства, просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати Наказ незаконним та скасувати його та визнати незаконним та скасувати повідомлення від 26 січня 2015 року № 02-03/23, видане на підставі Наказу.

У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засідання позов не визнала. Просила суд у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позов необґрунтованим. Зокрема зауважила, що оспорюваний Наказ був виданий Відповідачем з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління Відповідача та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами (філіями Відповідача) з найбільш наближеного до них регіону України, у зв'язку з чим прийнято рішення щодо переміщення робочих місць із м. Києва до м. Одеси, оскільки більш, ніж 80% основних фондів Відповідача розташовані в Одеському та інших суміжних регіонах. Вважає Наказ таким, що виданий у відповідності до положень Статуту Відповідача та в межах компетенції органу, який його видав. Крім того, вважає, що діючим законодавством не передбачено погодження Наказу із профспілковою організацією чи виборними органами. Зауважила, що Наказ містить достатні на те обґрунтування, зокрема, забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, забезпечення економічного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства та створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління Відповідача. Тим самим, на її думку, в Наказі повністю дотримано всі вимоги трудового законодавства, зокрема, визначено проведення зміни в організації виробництва і праці та у зв'язку з такими змінами, змінено істотні умови праці працівникам, у зв'язку з чим, передбачено повідомлення працівників про наступну зміну умов праці, направлення наказу на ознайомлення до профспілкового органу, звернення до профкому по кожному працівнику окремо щодо надання згоди на застосування до нього істотних змін умов праці, виплати відповідних компенсацій, у зв'язку з переведенням на роботу в іншу місцевість у разі згоди працівників, тощо. Оскільки Наказ Відповідачем прийнятий в межах компетенції останнього та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, крім того, на думку представника Відповідача, він не зачіпає права та інтереси Позивача, просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник Третьої особи № 1 на адресу суду 03 квітня 2015 року подала пояснення на позов, згідно якого також зауважила, що оскільки Наказ було видано з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління Відповідача та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами та в межах компетенції, згідно зі статутом Відповідача, вважає позов необґрунтованим, у зв'язку з чим також просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник Третьої особи № 2 у судове засідання не з'явився. Про місце, день та час судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, як і пояснень на позов, до суду не надав.

Оскільки Позивач та представник Відповідача не заперечували, суд вбачає можливим розгляд справи у відсутність вказаних осіб, на підставі зібраних у справі доказів.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що на час звернення до суду із позовом Позивач перебувала із Відповідачем у трудових відносинах, обіймаючи посаду провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Судом також встановлено, що Відповідачем, в особі голови, 23 січня 2015 року видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» (далі - Наказ) (а.с. 7-8).

Як вбачається із Наказу, він виданий з метою оптимізації управлінської праці діяльності апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

За змістом пунктів 1 - 3 Наказу, передбачено проведення в апараті управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» змін в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними у п. 1 цього наказу, з дотриманням вимог законодавства змінити істотні умови праці працівникам апарату управління, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, а саме: перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за адресою: м. Одеса, Ланжеронівська, 1.

У разі незгоди працівників від проходження роботи в нових умовах праці, здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством.

Судом встановлено, що Позивач ознайомлена із Наказом 04 лютого 2015 року.

Крім того, судом також встановлено, що повідомлення № 02-03/23 від 26 січня 2015 року про зміни в організації виробництва і праці, згідно з Наказом (далі - Повідомлення), Позивач отримала 26 січня 2015 року (а.с. 9).

За змістом частин 1, 3 та 4 статті 32 Кодексу законів про працю України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника.

Про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Судом встановлено, що саме вказаною нормою керувався Відповідач, видаючи оспорюваний Наказ.

Судом також встановлено, що Відповідач є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство та створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Місцезнаходженням Відповідача з часу його створення є: м. Київ, проспект Перемоги, 14 (а.с. 69-91, а.с. 70).

Як вбачається із оспорюваного Наказу, він виданий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за Відповідачем у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Разом з тим, будь-який аналіз чи аналітична довідка, які б стали підставою для видання Наказу, стороною Відповідача не надано. У судовому засіданні представник Відповідача зауважила, що приміщення, в яких розташований Відповідач, ним орендуються, і, що завдяки Наказу, деякі приміщення Відповідача були звільненні, проте, жодного договору про розірвання договору оренди, суду також не надала.

Відповідно до Статті 2 Конвенції 1930 року про примусову чи обов'язкову працю, виходячи з мети цієї Конвенції, термін «примусова чи обов'язкова праця» означає всяку роботу або службу, що вимагається від будь-якої особи під загрозою якогось покарання, для котрої ця особа не запропонувала добровільно своїх послуг.

Відповідно до Частини 2 Статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов'язкову працю.

Крім того, відповідно до частин 1 та 3 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Виходячи із положень вказаних норм права та аналізуючи оспорюваний Наказ, суд вважає, що він є таким, що прямо суперечить зазначеним нормам, оскільки є носієм примусової праці та передбачає за його невиконання, а саме за відмову від переїзду до іншої місцевості на роботу, звільнення з роботи.

Крім того, судом також встановлено, що Наказ стосується багатьох працівників Відповідача, які є членами профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», зареєстрованої 28 квітня 2014 року, зокрема, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Вказана обставина доводилася до відома керівника Відповідача листом голови профспілкового комітету від 23 січня 2015 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин (а.с. 10-11, 12).

Відповідно до Статті 1 Конвенції 1971 року про представників працівників, представники працівників на підприємстві мають ефективний захист від будь-якої дії, яка може завдати їм шкоди, включаючи звільнення, що ґрунтується на їхньому статусі чи на їхній діяльності як представників працівників, чи на їхньому членстві у профспілці або на їхній участі в профспілковій діяльності, в тій мірі, в якій вони діють відповідно до чинного законодавства чи колективних договорів або інших спільно погоджених умов.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», належність або неналежність до профспілки не тягне за собою будь-яких обмежень трудових, соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод громадян, гарантованих Конституцією України, іншими законами.

Забороняється будь-яке обмеження прав чи встановлення переваг при укладанні, зміні або припиненні трудового договору у зв'язку з належністю або неналежністю до профспілки, вступом до неї або виходом із неї.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», працівникам підприємства, установ або організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень.

Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є.

Приймаючи до уваги положення вказаних норм права та аналізуючи оспорюваний Наказ, суд вважає, що він також прямо суперечить зазначеним нормам права, оскільки без погодження із Первинною профспілковою організацією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», передбачає зміну умов трудового договору членів профспілкового комітету.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині щодо визнання Наказу незаконним. Крім того, позовна вимога в частині щодо визнання незаконним Повідомлення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 26 січня 2015 року № 02-03/23 про зміну істотних умов праці працівників управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» також підлягає задоволенню, оскільки вказане Повідомлення було видане Відповідачем на підставі Наказу, який судом визнано незаконним.

Крім того, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким скасувати Наказ та Повідомлення.

Позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки видача наказів або їх скасування, пов'язаних із трудовими відносинами, відноситься до компетенції власника або уповноваженого ним органу. Щодо Повідомлення, то воно також скасуванню судом не підлягає, оскільки Повідомлення є актом індивідуальної дії та на даний час воно є таким, що вичерпало свою дію самим фактом його видання.

Крім того, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі Конвенції 1930 року про примусову чи обов'язкову працю, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Конвенції 1971 року про представників працівників, статті 43 Конституції України, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення - з а д о в о л ь н и т и частково.

Визнати незаконним наказ Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 23 січня 2015 року № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників.

Визнати незаконним повідомлення Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 26 січня 2015 року № 02-03/23 про зміну істотних умов праці працівників управління Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Стягнути із Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Код ) на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :