АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4691/15 Головуючий 1-ої інст.: Попрас В.О.
Справа № 640/5770/15-ц Доповідач: Крилова Т.Г.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Крилової Т.Г.,

Суддів Трішкової І.Ю.,

- ОСОБА_1,

при секретарі Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «РЕГІОН-БАНК» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «РЕГІОН-БАНК» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.07.2009 року між ним та ПАТ «РЕГІОН-БАНК» було укладено кредитний договір № 06-02-05-13. Згідно умов вказаного договору, кредитор зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 210 000,00 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 210 000,00 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 26% річних, комісію за надання кредиту в сумі 1500,00 грн., інші комісії та платежі. Термін користування кредитом з 14.07.2009 року до 25.06.2010 року включно.

Позивач вважає, що вказаний договір суперечить законодавству України. Зазначає, що надання коштів за вказаним договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а тому правовідносини, які виникли між ним та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». В порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач перед укладенням спірного договору та протягом його дії не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування.

На його думку, вартість кредиту визначено всупереч «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затвердженим постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року, якими передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місце знаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відомостей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством.

Всупереч вимогам цих Правил, відповідачем не зазначена в кредитному договорі чиста сума кредиту. Усі платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, а саме: страхування майна, послуги нотаріуса, сплата комісії за надання кредиту всього в сумі 34715,71 грн., були сплачені позивачем за власний рахунок перед підписанням кредитного договору. Згідно формули, яка затверджена Постановою НБУ №168, чиста сума кредиту = основна сума кредиту, що зазначена в договорі (мінус) усі супутні платежі на користь банку та третіх осіб. Отже, чиста сума кредиту отриманого позивачем становить 175 284,29 грн. (210 000,00 грн. 34 715,71 грн.). Тобто, саме на цю суму відповідач повинен нараховувати проценти за користування кредитом. Відповідно за термін кредитування позичальник сплатить 24 685,87 грн. відсотків по кредиту. Натомість, у Додатку № 2 до кредитного договору загальна сума процентів за користування кредитом за підрахунками відповідача дорівнює 40 084,86 грн., тобто на 15 398,99 грн. більше на користь відповідача ніж належить сплатити згідно з розрахунками, проведеними відповідно до Правил.

Позивач вважає, що відповідач при укладенні спірного договору навмисно, користуючись своїм положенням, увів його в оману стосовно розміру суми процентів за використання кредиту. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Оскільки згідно з ст. 1054 ЦК України надання грошових коштів (кредит) є предметом кредитного договору, а отже, істотною умовою цього договору, то недотримання вимог закону щодо даної умови має наслідком визнання такого договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Просив визнати недійсним кредитний договір № 06-02-05-13 від 14.07.2009 року укладений між ним та ПАТ «РЕГІОН-БАНК». Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки не прийнято до уваги його доводи і пояснення по справі. Не враховано, що банком допущено свідоме порушення прав позичальника, оскільки в кредитному договорі не зазначена чиста сума кредиту та суми коштів, що підлягають сплаті позичальником умисно визначено у завищеному розмірі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ «РЕГІОН-БАНК» було укладено кредитний договір № 06-02-05-13 з додатками, а також додаткові угоди до договору.

У додатку № 2 кредитного договору відображена сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, комісій, інших платежів та вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов*язань на користь третіх осіб, які пов*язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Повідомлення споживача про умови кредитування та передбачена законодавством інформація були надані ОСОБА_2 ще до укладення кредитного договору 17.05.2009 року, у день його звернення до Банку із заявою про надання кредиту. В цей же день позивачу був наданий розрахунок сукупної вартості кредиту з усією необхідною інформацією, про що свідчить його підпис.

З кредитного договору вбачається, що він містить усі істотні умови необхідні для укладення таких договорів та умови, передбачені абз. 4 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХII від 12.05.1991 року. Крім того, договір відповідає вимогам Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168.

Матеріали справи не містять відомостей щодо порушення Банком вимог ст.ст. 215, 1048 1052, 1054 1055 ЦК України, ст.ст. 18 19 Закону України «Про захист прав споживачів», необхідних для чинності правочину.

В даному випадку, волевиявлення учасника правочину (ОСОБА_2О.) було вільним і відповідало його внутрішній волі. Уся необхідна інформація для укладення спірного договору була надана Банком позичальнику своєчасно.

При таких обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: