Справа № 344/6888/15-ц
Провадження № 2/344/2996/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Татарінової О.А.,

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Івано-Франківську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача,- орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з даним позовом, в обгрунтування якого зазначила,що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачі є тимчасовими мешканцями квартири за адресою: АДРЕСА_1. З моменту вселення з 2011 року відповідачі поводять себе агресивно,порушують громадський порядок,правила співжиття. Відповідачі вживають спиртні напої, в нетверезому стані влаштовують сварки,бійки. Позивач не може по ночам спати,відпочити через поведінку відповідачів. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Працівники міліції проводили перевірки та профілактичні бесіди,однак відповідачі продовжують порушувати правила співжиття,у звязку з чим просить суд виселити відповідачів із квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення,аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила,що вона проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з відповідачем ОСОБА_4 та малолітньою донькою ОСОБА_5 Спиртні напої вони не вживають, громадський порядок не порушують, вночі сплять,оскільки разом з ними проживає малолітня дитина.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, суду пояснив,що громадський порядок вони не порушують,а тому в задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради суду пояснила,що відповідач ОСОБА_3 є одинокою матірю ОСОБА_5,03 січня 2009 року. Родина ОСОБА_3 перебувала під супроводом ДСП Івано-Франківської міської ради. Були перевірені умови проживання родини, матір займається вихованням дитини та характеризується позитивно. На даний час надати соціальне житло родині неможливо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила,що вона працює дільничим інспектором в Івано-Франківському МВ УМВС України в Івано-Франківській області. Позивач ОСОБА_2 2-3 рази на тиждень звертається до міліції із скаргами на шум із квартири,де проживають відповідачі. Доводи,викладені в зверненнях позивача, не знаходили свого підтвердження. Вона неодноразово була в квартирі відповідачів. В квартирі було чисто, скарг із сторони інших сусідів на поведінку відповідачів, вживання відповідачами спиртних напоїв та сварок не надходило.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки про склад сімї ОСОБА_7 є уповноваженим власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 ( ас.4).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є тимчасовими мешканцами квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів через порушення громадського порядку відповідачами. На підставі звернень позивача ОСОБА_2 органом внутрішніх справ проводили перевірки та профілактичні бесіди з відповідачами (а.с.5-12,50,34)

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку, передбачені ст. ст. 116 ЖК України.

Ст. 116 ЖК України передбачене виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За змістом даної норми виселення вказаних у ст. 116 ЖК осіб без надання іншого жилого приміщення - санкція за скоєне правопорушення.

а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Наймач відповідає за дії малолітніх та неповнолітніх дітей. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень;

б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо;

в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню осіб на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Надані на підтвердження заявлених позовних вимог відповіді Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області не є належними доказами по справі,оскільки не містять даних про протиправну поведінку відповідачів,що робить неможливим для інших проживання з ними в будинку.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідачі систематично порушують правила проживання в одному будинку, а заходи запобігання такій поведінці відповідачів є безрезультатними.

Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідачів із житлового примішення, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачами правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні стосунки, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, враховуючи, що відповідачі вселилися у квартиру за згодою власника житла, добросовісно користуються жилим приміщенням, що належить власнику, доказів порушення відповідачами прав та свобод позивача, які полягали б у систематичному порушенні відповідачами правил співжиття, робили неможливим для інших проживання з ними в одному будинку позивачем суду не було надано, тому виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. ст. 9, 116 ЖК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача,- орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Татарінова О.А.