ЄУН №337/5123/15-ц
Провадження №2/337/2021/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

при секретарі - Стафорової О.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом який обґрунтовує тим, що з ОСОБА_4 з 07.10.1994 року перебувала в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2011 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям 03.02.1995 року було придбано квартиру АДРЕСА_1, яку 14.03.1995 року вони обміняли на квартиру АДРЕСА_2, яка була зареєстрована за ОСОБА_4 Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру зберігались у ОСОБА_4

13.07.2015 року ОСОБА_4 загинув. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його мати відповідач ОСОБА_3, інших спадкоємців немає. Оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру у сторін відсутні.

Оскільки право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4, який помер, після його смерті його мати має намір прийняти спадщину, оригинали правовстановлюючих документів на квартиру у позивача відсутні, позивач просить визнати спірну квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та визначити її частку у спільній сумісній власності.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Також представник позивача пояснила, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру зберігались у ОСОБА_4, квартира була придбана подружжям в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти, ніхто ніколи не оспорював право позивачки на її частку в квартирі, але на даний час оригінали правовстановлюючих документів відсутні, іншим шляхом довести її право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя не має можливості. Просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала повністю та пояснила, що позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі під час якого за свої спільні кошти придбали спочатку однокімнатну квартиру, яку згодом обміняли на спірну. Квартира була зареєстрована за сином, але завжди вважалась спільною сумісною власністю подружжя. Вона має намір прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті сина у вигляді ? частини спірної квартири, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить поданий позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню через наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 07 жовтня 1994 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2011 року.

Відповідно до договору міни № 389 від 14 березня 1995 року, копія якої надана ТОВ «ЗМБТІ» та міститься в матеріалах справи, ОСОБА_4 обміняв однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.1995р., на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2, жилою площею 46,8 кв.м.

Згідно реєстраційного посвідчення Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 14.03.1995 року квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору обміну квартир, та внесено в реєстрову книгу №233 за реєстровим номером №36287.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, виготовленого 15.03.2012р. за замовленням ОСОБА_4, чотирикімнатна квартира була переобладнана в трикімнатну.

14 липня 2015 року ОСОБА_4 помер. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його мати ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4, копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно довідки ЖБК №257 «Протон-5» від 06.08.2015р. ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає в квартирі АДРЕСА_2. В спірній квартирі також був зареєстрований та мешкав ОСОБА_4, який знятий з реєстрації в звязку із смертю.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, та КпШС УРСР, чинних на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Згідно зі ст.22 КпШС України (чинною на час придбання спірної квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Також аналогічне правове положення закріплене в ст. 60 СК України.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 №11 «...спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 CK ч. З ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом».

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України .

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що майно яке позивачка просить визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя та визначити її частку у спільній сумісній власності, було придбано подружжям Касьян на підставі договору обміну квартир в період зареєстрованого шлюбу - 14.03.1995 року. В цьому ж договорі зазначено, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку обмінював ОСОБА_4 на спірну квартиру, належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.1995р., тобто укладеним також в період перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_1Х в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином позовні вимоги про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зважаючи на те, що спірна квартира була набута ОСОБА_4 в період шлюбу з ОСОБА_1 та є спільною сумісною власністю подружжя, то позивач у відповідності зі ст.28 КпШС, ч. 1 ст. 70 СК України, має право на визнання за нею 1/2 частки спірної квартири, а тому позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим та підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2015р.

На підставі ст.15 Закону «Про власність», ст.ст. 22, 23, 29 КпШС України (в редакції від 20.06.1969р. № 2006-VII) ст.ст. 60, 68, 70 СК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 197, 212-216, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя М.В.Сидорова

15.10.2015