УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці про стягнення компенсації втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці (далі - Фонд) на свою користь компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати за період з 01 травня 1992 року по 31 травня 2013 року в розмірі 200 107 грн 10 коп.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2014 року стягнуто з Фонду на його користь недоплачене відшкодування втраченого професійного захворювання в зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання за період з 01 травня 1992 року по 31 травня 2014 року у розмірі 132 539 грн 62 коп. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині розміру недоплаченого відшкодування та стягнуто його в сумі 124 471 грн 27 коп., яке фактично виконано у березні 2015 року.

Позивач вказав, що у січні 2015 року звернувся до відповідача із заявою на проведення перерахунку та виплати компенсації у зв'язку з порушенням останнім терміну виплати, однак отримав відмову.

Посилаючись на порушення Фондом термінів відшкодування втраченого заробітку, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати в сумі 38 619 грн 49 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, зокрема ст. ст. 4, 11 Закону України «Про охорону праці», передбачено повне відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, що включає й повне відшкодування працівнику втраченого заробітку.

Згідно із п. 4 Правил, які були спеціальним нормативним актом, що регулював питання відшкодування шкоди потерпілим на виробництві до 01 квітня 2001 року (часу введення в дію Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»), відшкодування шкоди складається, зокрема, з виплати втраченого заробітку.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено обов'язок перегляду (перерахунку) розміру відшкодування шкоди в разі зміни вартості життя порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 43 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, якщо потерпілому з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, указана норма передбачає відповідальність власника не тільки за несвоєчасну виплату сум відшкодування шкоди, а й за несвоєчасне визначення цих сум.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, якою затверджено Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Виходячи з аналізу зазначених нормативних актів та змісту п. 43 наведених вище Правил, в разі несвоєчасної виплати або несвоєчасного визначення сум відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, стягненню підлягає компенсація за втрату частини доходу у зв'язку із затримкою її виплати в порядку, передбаченому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням.

З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». З метою реалізації цього Закону постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведено компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з указаним Порядком, у разі затримки виплати компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи 1 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівника втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Тобто, своєчасно не виплачені суми відшкодування шкоди за період з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, підлягають компенсації на підставі наведеного Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а з 1 січня 2001 року - на підставі вказаного Порядку від 21 лютого 2001 року № 159.

При цьому зазначені нормативні акти не містять будь-якого виключення для нарахування такої компенсації залежно від порядку виплати сум доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини недоплаченого відшкодування втраченого заробітку від нещасного випадку на виробництві у зв'язку із порушенням термінів його виплати за період з 01 січня 1998 року по 01 квітня 2001 року; при цьому судами враховано, що відповідачем здійснювались нарахування та виплата щомісячних страхових виплат позивачу відповідно до довідки про розмір страхових виплат, наданої роботодавцем ВО «Хімпром» після його ліквідації, у зв'язку з чим відсутня вина Фонду щодо неправильного визначення розміру такого відшкодування.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська