Номер провадження: 22-ц/785/1263/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника заінтересованої особи Одеської міської ради - Дятеля М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Одеської міської ради - Іщенка Олександра Валерійовича, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року за заявою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, заінтересована особа, Одеська міська рада, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини,

в с т а н о в и л а:

17 березня 2014 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, звернулася до суду з вказаною заявою, яку обґрунтувала тим, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 серпня 1998 року. З 2006 року ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_7 яка потребувала постійного догляду, однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, постійно купував продукти, оплачував комунальні послуги за квартиру, проводів ремонт квартири та витрачав кошти на її лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, ОСОБА_5 поховав її, оплатив кошти за ритуальні послуги. Після її смерті відкрилася спадщина й 11 лютого 2014 року ОСОБА_5 як спадкоємець за законом четвертої черги звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа. Інших спадкоємців за законом або заповітом немає. Державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом й запропонував завернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 1264, 1268, 1270, 1272 ЦК України, представник заявника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, просила суд заяву задовольнити (а.с. 2-3).

Рішенням суду першої інстанції заява представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, задоволено. Суд встановив, що ОСОБА_5 проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 2006 року по 2012 рік однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що було видано свідоцтво про смерть від 13 листопада 2012 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 84-85).

В апеляційній скарзі представник заінтересованої особи, Одеської міської ради, Іщенко О.В., просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 90-93).

Заявник ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'являлися неодноразово, так як ухилялися від отримання повістки про судовий виклик в судове засідання на 22 січня 2015 року та 19 лютого 2015 року, на 26 березня 2015 року представник заявника сповіщена належними чином та звернулася до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що вона не може прийняти участь у справі, оскільки договір про надання правової допомоги заявнику розірваний, але не довела цю обставину належним чином, що свідчить про зловживання процесуальними правами з їх боку, тому законних підстав для відкладення розгляду справи в черговий раз немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника заінтересованої особи, Одеської міської ради, Іщенка О.В., пояснення на апеляцію представника заінтересованої особи Одеської міської ради - Дятеля М.О., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника заінтересованої особи, Одеської міської ради, Іщенка О.В., підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 1995 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 серпня 1998 року (а.с. 70, 73).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла (а.с. 60), ОСОБА_5 поховав її, оплатив кошти за ритуальні послуги (а.с. 5,6,7,10).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2013 року по цивільній справі №522/21151/13-ц за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визначено ОСОБА_5 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, терміном 2 місяців з дня набрання рішення законної сили, рішення набрало законної сили 17 грудня 2013 року (а.с. 64-65).

Після її смерті відкрилася спадщина й 11 лютого 2014 року ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа (а.с. 59, 61-63). Державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом й запропонував завернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем (а.с. 74).

Задовольняючи заяву про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з того, що з 2006 року ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_7 яка потребувала постійного догляду, однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, постійно купував продукти, оплачував комунальні послуги за квартиру, проводів ремонт квартири та витрачав кошти на її лікування.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у пп. 1, 3 постанови № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приймає їх до уваги й вважає, що у даному випадку виник спір про право між заявником і Одеською міською радою, який підлягає розгляд у позовному провадженню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідності до ст. 310 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції й залишення заяви ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, без розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 4, 310, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - Іщенка Олександра Валерійовича, задовольнити частково, рішення Приморського районного суду від 16 вересня 2014 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, заінтересована особа, Одеська міська рада, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_5, що він має право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький