Справа № 2-7898/15
У Х В А Л А

/про залишення позову без руху/

20 жовтня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про скасування постанови про звернення стягнення на майно боржника та звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві за № 31516384 від 05.03.2012 року про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 винесену на підставі виконавчого листа № 6-958 виданого 21.09.2011 року Новозаводським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 17 575, 92 грн. та звільнити майно ОСОБА_1 з-під арешту, вчинених у виконавчому провадженні № 31516384, в якому він (позивач) є боржником.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшла до висновку про те, що подана заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач звертається до суду з вимогами про скасування постанови ВДВС про звернення стягнення на майно боржника та звільнення майна боржника з-під арешту, вчинених відповідачем у виконавчому провадженні № 31516384, в якому він (позивач) є боржником.

Разом з цим позовні не обґрунтовані.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Разом з цим, позивачем в позовній заяві не зазначено які її права або охоронювані законом інтереси були порушені або не визнаються саме відповідачем, в чому це полягало та якими доказами підтверджуються дані обставини.

При цьому суд звертає увагу позивача на наступне.

З позовної заяви вбачається, що позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник) фактично оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови про звернення стягнення на майно боржника, вчинені на виконання рішення суду, ухваленого в порядку ЦПК України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 статті 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином законом чітко визначений порядок оскарження дій державного виконавця або іншої посадової особи під час виконання рішення суду, ухваленого в порядку ЦПК України.

Виходячи із суті позовних вимог ОСОБА_1, предмету позову, позивачем має бути подана скарга в порядку визначеному розділом VII ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень.

Між тим, позивач, не скориставшись визначеним порядком щодо оскарження дій державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, звернувся до суду з даним позовом в порядку позовного провадження, а не в порядку визначеному розділом VII ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень.

Виходячи з наведеного, позивачеві в позовній заяві необхідно зазначити в зв'язку з чим він звертається до суду саме в порядку позовного провадження, обґрунтувати свої позовні вимоги, зазначити на які норми чинного законодавства він посилається вимагаючи звільнити майно з-під арешту в рамках виконавчого провадження, де він є боржником.

До того ж, суд звертає увагу позивача про те, що з позовом про визнання права на майно та звільнення його з під арешту може звернутися власник цього майна, якщо він вважає, що майно належить йому, а не боржникові. Враховуючи, що позивач у справі і є боржником у виконавчому провадженні, він має право оскаржити дії державного виконавця в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України - судовий контроль за виконанням судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху і надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції. Роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк позовна заява вважатиметься не поданою та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: