Справа № 522/2038/14
Провадження № 2/522/2162/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 про визнання заяви про згоду на укладення договору недійсною, визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати недійсною заяву ОСОБА_2 про надання згоди ОСОБА_7 на укладення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 25 травня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №911.

При цьому позивач посилається на те, що з ОСОБА_7 вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1979 р. (актова запис №848 від 28.09.1979 р. в Приморському відділі РАГС м.Одеси).

Відповідно до договору №5 про співробітництво в інвестуванні будівництва від 07.10.1996р. ОСОБА_7 в якості інвестицій для будівництва їх квартири по пров. Суворова, 4 в м. Одесі (нині пров. Сабанський, 4-а, вк.1 в м. Одесі), вніс до ТОВ «Єдвенчер» в сумі 136 600 грн. в еквіваленті 81 600 дол. США., ще 18 000 дол. США в еквіваленті сплатила мати позивача ОСОБА_5. Ці внески склали 70% вартості квартири. Відповідно до договору №5 загальна вартість чотирьох кімнатної квартири складала 142 640 дол. США і 6000 дол. США за гараж.

Однак, ТОВ «Єдвенчер» не виконавши всі будівельні роботи передало вказаний будинок українсько американському сумісному підприємству у вигляді ТОВ «Теком».

27.06.1997р. ОСОБА_7 на Одеській універсальній товарній біржі GIP уклав договір купівлі продажу квартири №1, по провулку Сабанський, 4-а в м. Одесі, з ТОВ «Теком», яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 101.3 кв.м., загальною площею 178.3 кв.м. за 180 382 грн.

Зазначена квартира інвестувалася, а потім і була придбана за сумісно нажиті гроші позивача і ОСОБА_7 під час перебування в шлюбі.

В травні 2010 р. ОСОБА_7 запропонував позивачеві продати вказану квартиру гр. ОСОБА_9 за 350 000 дол. і отримав від нього в сумі 10 000 дол. США у вигляді авансу, про що надав йому розписку.

Крім того, в розписці було вказано, що ОСОБА_9 останні 340 000 дол. сплатить продавцям протягом двох років. Звільнення і передачу квартири йому буде вчинено після повної сплати 340 000 дол. США. До цього ж часу ОСОБА_9 не буде реєструвати право власності на квартиру в органах БТІ та РОН. Виключно на цих умовах позивач була згодна продати нашу квартиру.

Тому 25 травня 2010 р. позивач, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 поїхали до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 де позивач, вважаючи, що договір купівлі продажу квартири буде укладений тільки з ОСОБА_9 на умовах і за ціною зазначеною в розписці від 03 травня 2010р., підписала заяву про надання ОСОБА_7 згоди на укладення договору купівлі продажу. Згідно форми заяви, яка була виготовлена працівниками нотаріальної контори, кому буде продаватися квартира і ціна за якою буде продаватися квартира вказані не були. Зі змістом договору купівлі продажу позивач не знайомилась так як вважала, що квартира буде продана гр. ОСОБА_9 і за ціною 350 000 дол. США. Надавши письмову згоду ОСОБА_7 на продаж нашої квартири позивач поїхала з нотаріальної контори.

Ввечері 25 травня 2010 р. ОСОБА_7 повідомив позивача, що продав квартиру ОСОБА_9 Останні 340 000 дол. США ОСОБА_9 віддасть пізніше. Договір купівлі продажу позивач не бачила.

Через де який час позивач отримала пакет, в якому була позовна заява від ОСОБА_4 від 10.10.2011р. про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. В додатках, до позовної заяви, позивач отримала копію договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 Згідно п.2 цього договору ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купила квартиру всього за 48 439 грн.

Оскільки згоди на дану угоду позивач не надавала, вона вважає, що її законні права та інтереси порушені, в звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_10 позов довірителя підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_2 не заперечував.

Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 в суд не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в суд не зявилась, викликана, про поважність причин не явки суду не повідомлено.

Суд, заслухавши думки учасників справи, вирішив закінчити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_4

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, та представника третьої особи, допитавши свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9, вважає позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_7 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1979 р. (актова запис №848 від 28.09.1979 р. в Приморському відділі РАГС м.Одеси).

Відповідно до договору №5 про співробітництво в інвестуванні будівництва від 07.10.1996р. ОСОБА_7 в якості інвестицій для будівництва їх квартири по пров. Суворова, 4 в м. Одесі (нині пров. Сабанський, 4-а, вк.1 в м. Одесі), вніс до ТОВ «Єдвенчер» в сумі 136 600 грн. в еквіваленті 81 600 дол. США., ще 18 000 дол. США в еквіваленті сплатила мати позивача ОСОБА_5. Ці внески склали 70% вартості квартири. Відповідно до договору №5 загальна вартість чотирьох кімнатної квартири складала 142 640 дол. США і 6000 дол. США за гараж.

Однак, ТОВ «Єдвенчер» не виконавши всі будівельні роботи передало вказаний будинок українсько американському сумісному підприємству у вигляді ТОВ «Теком».

27.06.1997р. ОСОБА_7 на Одеській універсальній товарній біржі GIP уклав договір купівлі продажу квартири №1, по провулку Сабанський, 4-а в м. Одесі, з ТОВ «Теком», яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 101.3 кв.м., загальною площею 178.3 кв.м. за 180 382 грн.

Зазначена квартира інвестувалася, а потім і була придбана за сумісно нажиті гроші позивача і ОСОБА_7 під час перебування в шлюбі.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України і ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд робить висновок про перебування квартири №1, по провулку Сабанський, 4-а в м. Одесі у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_7.

В травні 2010 р. ОСОБА_7 запропонував позивачеві продати вказану квартиру гр. ОСОБА_9 за 350 000 дол. і отримав від нього в сумі 10 000 дол. США у вигляді авансу, про що надав йому розписку.

Крім того, в розписці було вказано, що ОСОБА_9 останні 340 000 дол. сплатить продавцям протягом двох років. Звільнення і передачу квартири йому буде вчинено після повної сплати 340 000 дол. США. До цього ж часу ОСОБА_9 не буде реєструвати право власності на квартиру в органах БТІ та РОН. Виключно на цих умовах позивач була згодна продати нашу квартиру.

Тому 25 травня 2010 р. позивач, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 поїхали до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 де позивач, вважаючи, що договір купівлі продажу квартири буде укладений тільки з ОСОБА_9 на умовах і за ціною зазначеною в розписці від 03 травня 2010р., підписала заяву про надання ОСОБА_7 згоди на укладення договору купівлі продажу. Згідно форми заяви, яка була виготовлена працівниками нотаріальної контори, кому буде продаватися квартира і ціна за якою буде продаватися квартира вказані не були. Зі змістом договору купівлі продажу позивач не знайомилась так як вважала, що квартира буде продана гр. ОСОБА_9 і за ціною 350 000 дол. США. Надавши письмову згоду ОСОБА_7 на продаж нашої квартири позивач поїхала з нотаріальної контори.

Ввечері 25 травня 2010 р. ОСОБА_7 повідомив позивача, що продав квартиру ОСОБА_9 Останні 340 000 дол. США ОСОБА_9 віддасть пізніше. Договір купівлі продажу позивач не бачила.

Через де який час позивач отримала пакет, в якому була позовна заява від ОСОБА_4 від 10.10.2011р. про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. В додатках, до позовної заяви, позивач отримала копію договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1 Згідно п.2 цього договору ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купила квартиру всього за 48 439 грн.

Оскільки згоди на дану угоду позивач не надавала, вона вважає, що її законні права та інтереси порушені, в звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з даною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України і ч.2 ст. 369 ЦК України, згода для укладення одним з співвласників договору, щодо розпорядженням спільним майном, який потрібує нотаріального посвідчення та державної реєстрації має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, суд знаходить, що надаючи згоду на укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, а щодо ціни продажу квартири, а тому є всі підстави задовольнити її позов.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_2 про надання згоди ОСОБА_7 на укладення договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 25 травня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №911.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня виготовлення його вмотивованої частини.

Суддя:

21.10.2015