Справа № 524/1991/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.15 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Нестеренка С.Г.

при секретарі Бельченко Н.Л.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Вказувала, що працювала у відповідача з лютого 1997 року і була звільнена 16 лютого 2015 року з посади головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Посилалася на те, що не мала жодного відношення до викрадення грошових коштів, за посадою їй не були ввірені викрадені грошові кошти, будь-які грошові кошти або матеріальні цінності не обслуговувала. При звільненні адміністрація двічі вносила подання на одержання згоди на її звільнення і першого разу профспілковий комітет відмовив у наданні такої згоди, а вдруге не була запрошена на засідання профспілкового комітету.

Вважаючи вказане звільнення безпідставним, необґрунтованим та незаконним, позивач просила поновити її на посаді головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль ", стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення 16 лютого 2015 року по день постановлення судом рішення, а також моральну шкоду у розмірі 15 тис. грн. В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, зазначала про те, що внаслідок незаконного звільнення відповідач залишив її без роботи, позбавив будь-якої можливості заробляти на життя, а, отже, - без засобів для існування, у звязку із чим вимушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, внаслідок підстави звільнення не може вільно працевлаштуватися, а також не має можливості отримувати державну допомогу по безробіттю (т. 1 а.с. 1-15).

У процесі розгляду справи позивач доповнила позов вимогою про визнання незаконним та скасування наказу № 128-17к від 16 лютого 2015 року про її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Збільшила розмір моральної шкоди до 200 тис. грн. Просила поновити її на роботі з 16 лютого 2015 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21 668 грн. та допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку (т. 3 а.с. 233-234).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Просили стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день постановлення судом рішення з розрахунку заробітної плати за листопад та грудень 2014 року, як повні відпрацьовані місяці.

Представник відповідача ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " ОСОБА_4 та представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6 з позовом не погодилися, просили відмовити у задоволенні позову. Посилалися на те, що позивача було звільнено у звязку з втратою довіря внаслідок допущення умисно чи халатно діями та бездіяльністю посадових обовязків при організації операційно-касової роботи, недотримання правил контролю за обліком грошових коштів, порушень умов договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Не заперечували факт нестачі готівки в сховищі Центрального Кременчуцького відділення на суму відповідно: - 1 млн. 425 тис. грн.; - 128 тис. доларів США та 29 тис. 300 євро, які погодився відшкодувати батько начальника відділу касового обслуговування ОСОБА_7 ОСОБА_8

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, просила розглядати справу за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача та третьої особи, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

06 лютого 1997 року позивача ОСОБА_1 було прийнято за контрактом старшим економістом обліково-операційного відділу Кременчуцької філії АППБ "Аваль" (надалі ПАТ " ОСОБА_3 Аваль ").

Після неодноразових переведень та переміщень, остаточно позивача було переведено 12 листопада 2012 року на посаду головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " тимчасово на період відпустки ОСОБА_9 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (т. 1 а.с. а.с. 19-21, т. 2 а.с. 75).

06 лютого 2013 року ОСОБА_9 було звільнено з посади головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " (т. 4 а.с. 1).

Трудові відносини між позивачем та відповідачем не були припинені і жодна із сторін трудового договору не ставили вимогу про їх припинення. Тому, укладений між позивачем і відповідачем трудовий договір 12 листопада 2012 року на визначений строк, встановлений за погодженням сторін за п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, не було розірвано. Після звільнення ОСОБА_10 між позивачем та відповідачем фактично та юридично було укладено трудовий договір на невизначений строк.

Наказом директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " ОСОБА_5, котрій було ввірено в повноваження вирішення кадрових питань, від 16 лютого 2015 року за № 128-17к позивача ОСОБА_1 було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіря за грубе порушення п.п. 10.6, 10.10 Положення про організацію операційно-касової роботи та системи контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого розпорядженням правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 119/2-РП від 27 липня 2010 року, п. 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування " Документів дня " а АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого розпорядження правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 103/1-РП від 22 червня 2012 року (т. 2 а.с. 76).

Наказ про звільнення позивача з роботи суд вважає незаконним з наступних підстав.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і та ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіря до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Поняття вини сторони трудових правовідносин можна визначити як психічне ставлення до вчиненої протиправної дії чи бездіяльності, яка полягає у невиконанні чи неналежному виконанні своїх трудових обов'язків, та її наслідків, виражене у формі умислу чи необережності. В усіх випадках наявності вини спільним і обовязковим її елементом є усвідомлення особою протиправності свого діяння.

Як розяснено в абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) звільнення з підстав втрати довіря (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це - особи, які одержують їх під звіт.

В описовій та мотивувальній частині наказу про звільнення позивача з роботи зазначено про те, що 13 листопада 2014 року у Центральному Кременчуцькому відділенні АТ" ОСОБА_3 Аваль " працівниками управління аудиту дирекції та відділень Служби внутрішнього аудиту по факту невиходу на роботу з невідомих причин начальника відділу касового обслуговування ОСОБА_7 було проведено ревізію готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей Центрального Кременчуцького відділення АТ " ОСОБА_3 Аваль ". Під час ревізії було виявлено, що фактична наявність готівки та інших цінностей, які знаходяться в сховищі цінностей, не відповідає даним обліку, а саме, виявлена нестача готівки на суму:

-1 425 500, 00 грн. (один мільйон чотириста двадцять пять тисяч пятсот гривень 00 копійок;

-128 000,00 дол. США (Сто двадцять вісім тисяч доларів США 00 центів);

-29 300,00 євро (двадцять девять тисяч триста євро 00 евроцентів).

Також, вказано, що відповідно до Звіту № RBUA_HO_20_F40411 за результатом службового розслідування підозри на шахрайство (вих. №142-4-5-00/149 від 17 грудня 2014 року), у продовж тривалого періоду часу ( з 11 липня 2013 року по 12 листопада 2014 року) головний економіст Центрального Кременчуцького відділення ОСОБА_1 вчинила дії (в т.ч. бездіяльність), якими порушила свої посадові обовязки та нормативні документи Банку, а саме:

-не забезпечила перевірку фактичної наявності готівки, та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей Банку;

-порушила вимоги нормативних документів Банку при відкритті/закритті грошового сховища, проведенні раптових ревізій каси, а також ревізій при тимчасовій зміні матеріально-відповідальних осіб.

Адміністрація відповідача вважала, що зазначеними діями та бездіяльністю ОСОБА_1 порушила:

-п. 10.6, 10.10. Положення про організацію операційно-касової роботи та системи контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого розпорядженням правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 119/2-РП від 27 липня 2010 року;

-п. 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування " Документів дня " а АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого розпорядження правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 103/1-РП від 22 червня 2012 року;

-п.п. 1.1, 1.3. Договору про повну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року, укладеного з ОСОБА_1

Крім того, зазначається, що відповідно до п. 14 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ № 174 від 01 червня 2011 року, п. 11.1. Положення про організацію операційно-касової роботи та систему контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого Розпорядженням Правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 119/2-РП від 27 липня 2010 року та згідно наказу № 998 від 19 вересня 2014 року головний економіст Центрального Кременчуцького відділення ОСОБА_1 є працівником, який повинен здійснювати забезпечення схоронності готівки у грошовому сховищі.

Наведено, що зазначені дії ОСОБА_1, з якою укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року дають підстави для втрати до неї довіря, а також, що в поясненнях стосовно порушення трудової дисципліни, наданих ОСОБА_1 14 листопада 2014 року, обставин, що спростовують наявність порушень або вини працівника, не наведено.

23 листопада 2012 року до позивача була доведена посадова інструкція головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженої розпорядженням правління АТ " ОСОБА_3 Аваль " № 146/4-РП від 30 серпня 2012 року. У розділі 3 цієї посадової інструкції було визначено конкретні обовязки головного економіста, а пунктом 3.7. інструкції передбачалося виконання інших обовязків відповідно до нормативних актів банку (т. 1 а.с. 42-43). Крім того, 23 листопада 2012 року між позивачем та банком було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з метою забезпечення зберігання майна, грошових коштів, матеріальних та інших цінностей. У розділі 1 цього договору було зазначено модуль повноважень позивача, як головного економіста, а саме: консультування клієнтів, обслуговування депозитів та поточних рахунків приватних клієнтів, обслуговування карткових рахунків, робота з дорожніми чеками, продаж сукупних продуктів банку. Вказаний перелік обовязків за модулем відповідно до посадової інструкції та договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність іншими угодами між сторонами у справі не доповнювався. Підпунктами 1.1., 1.3. Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 23 листопада 2012 року передбачено, що працівник, який обіймає посаду головного економіста ЦКВ Банку зобовязується: обережно поводитися з переданими йому для зберігання / обробки / продажу / відпуску / перевезення / застосування або для інших цілей в процесі роботи майна та інших цінностей, і вживати заходи щодо їх повного збереження та запобігання заподіяння Банку шкоди; суворо дотримуватися встановлених чинним законодавством, нормативно-правовими актами НБУ та нормативними документами Банку правил здійснення операцій з майном та іншими цінностями, забезпечення їх повного збереження (т.1 а.с. 44).

Як постає із Звіту № RBUA_HO_20_F40411 за результатом службового розслідування підозри на шахрайство, проведеного відповідно до Положення про порядок взаємодії структурних підрозділів при виявленні інцидентів операційного ризику, в тому числі шахрайство, в АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого постановою правління банку за № П-94/2 від 19 травня 2014 року (вих. №142-4-5-00/149 від 17 грудня 2014 року), затвердженого 24 грудня 2014 року, висновками перевірки вказано: начальник відділу касового обслуговування Центрального Кременчуцького відділення Полтавської обласної дирекції ОСОБА_7 привласнила готівкові кошти банку в сумі відповідно, 1 млн. 425 тис. 500 грн., 125 тис. доларів США та 29 тис. 300 євро; - для приховування фактів викрадення коштів ОСОБА_7 фальсифікувала дані про залишки готівкових коштів у " Книзі обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку ", проводки в інформаційних системах банку та звітні касові документи. Також, зазначено, що вчиненню шахрайства сприяла систематична службова недбалість начальника відділення ОСОБА_11, його заступника ОСОБА_12 та головного економіста ОСОБА_1

У звіті зазначено, що фальсифікації з грошовими коштами тривали з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року (т. 1 а.с. а.с. 141-147).

Відповідно пункту 13 інструкції проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою правління НБУ № 174 від 01 червня 2011 року, банк наказом призначає відповідальних осіб сховища цінностей (у складі не менше 2 осіб), на яких покладаються обовязки щодо зберігання цінностей у сховищі цінностей.

Однак, відповідно до п. 3.2. посадової інструкції позивача до її обовязків відносилось виконання вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, Колективного договору, нормативних документів Банку, рішень Правління та інших органів Банку, наказів, розпоряджень Банку в межах Положення про Відділення та цієї Посадової інструкції.

Пунктом 14 Інструкції про ведення касових операцій банками в України, затвердженої Постановою НБУ №174 від 01.06.2011 року передбачено, що керівник банку (філії, відділення), а також відповідальні особи в разі незабезпечення схоронності цінностей в касі банку несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з пп.10.6. Положення про організацію операційно-касової роботи та систему контролю за дотриманням касової дисципліни в системі АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого Розпорядженням Правління Банку №119/2-РП від 27.07.2010 року при прийманні грошей і цінностей у сховище цінностей відповідальні особи сховища цінностей перевіряють: а) грошові банкноти повні, неповні і збірні пачки за кількістю корінців і надписами на накладках, а монету за надписами на ярликах, прикріплених до мішків; б) монету, перераховану і розфасовану за кількістю пакетів, тюбиків і в сумах, зазначених на них; в) грошові банкноти, попередньо підготовлені для видачі за надписами на ярликах, прикріплених до мішків (візків); г) іноземну валюту і валютні платіжні документи, сформовані за видами, номіналами і упаковані в порядку, встановленому Постановою Правління НБУ від 01.06.2011р. № 174, в повні, неповні і збірні пачки за кількістю корінців і надписами на накладках, а монету в опломбованих мішках за позначками на прикріплених до них ярликах; д) банківські метали поштучно; е) дорогоцінні метали за надписами на ярликах, прикріплених до мішків; є) чекові і вкладні книжки у справній упаковці друкарень або установ банків за пачками без поаркушного перерахуванням; ж) решта цінностей ( в умовних або номінальній оцінці) поштучно або поаркушно; з) відповідність фактичної наявності готівки та інших цінностей даним бухгалтерського обліку і залишкам, зазначеним у Книгах обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку.

Відповідно до пп.10.10. вищевказаного Положення фактична наявність залишків готівкових коштів та цінностей в сховищі цінностей, виведених у книгах, щоденно підтверджується підписами відповідальних осіб сховища цінностей. Правильність залишків у Книзі обліку готівки операційної каси та інших цінностей при проведенні ревізії, повязаної зі зміною відповідальної особи сховища цінностей, підтверджується з моменту передачі готівки операційної каси до підписання акта ревізії не тільки особою, яка передає цінності, а і особою, яка їх приймає, окрім випадків, коли ревізія здійснюється у відсутності відповідальної особи (осіб) сховища цінностей, про що окремо відмічається в акті про проведену ревізію.

Пунктом 3.1.2. Положення про порядок проведення звірки та формування " Документів дня " в АТ " ОСОБА_3 Аваль ", затвердженого Розпорядженням правління Банку №103/1-РП від 22.06.2012 року, передбачено, що уповноважений виконавець (завідувач касою) в кінці операційного дня, після завершення виконання всіх операцій: здійснює відображення отримання готівки, бланків цінних паперів, бланків суворого обліку та інших цінностей в Книзі обліку прийнятих та виданих грошей і цінностей; здійснює відповідні програмні дії в ОДБ/ПК щодо приймання готівки від касирів та передачі готівки до сховища цінностей; формує звіти («Перегляд залишків каси» в БД " Атлант залишки по рахунках" системи KRD-WEB; «Обороти по платіжним картам» з ПЗ СОТА " Картка відділення "); роздруковує: Касовий журнал по приходу в національній валюті по підрозділу; Касовий журнал по видатку в національній валюті по підрозділу; Касовий журнал по приходу в іноземній валюті, окремо по кожній валюті, по підрозділу; Касовий журнал по видатку в іноземній валюті, окремо по кожній валюті, по підрозділу; Касовий журнал по приходу банківських металів, окремо по кожному металу, по підрозділу; Касовий журнал по видатку банківських металів, окремо по кожному металу, по підрозділу; Відомість оборотів банківських металів (в разі відсутності операцій з купівлі/продажу банківських металів та відсутності залишків банківських металів, Відомість оборотів банківських металів не друкується); Реєстр позабалансових операцій в сховищі по підрозділу; Реєстр проданих дорожніх чеків в іноземній валюті по підрозділу; Реєстр куплених дорожніх чеків в іноземній валюті по підрозділу; Реєстр прийняття до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті по підрозділу; здійснює звірку: фактичної наявності готівки з даними ОДБ/ПК (1001/1002) та касовою позицією відділення; фактичної наявності банківських металів (монет) з даними ОДБ/ПК (1101/1102) та Відомості оборотів банківських металів; фактичної наявності бланків цінних паперів, бланків суворого обліку та інших цінностей з даними ОДБ; відповідності залишків по рахунку 1002 згідно даних ПК Монах/ПК Агентство з даними звіту"

Перегляд залишків каси "БД " Атлант залишки по рахунках "; відповідності загальної суми операцій по кожному Касовому журналу відповідального виконавця з даними Касових журналів по підрозділу; даних Касових журналів по підрозділу з даними ОДБ/ПК (1001/1002/1101/1102); фактичної наявності та відповідності даних первинних документів за позабалансовими операціями та передуючих до них документів з даними Реєстру позабалансових операцій в сховищі по підрозділу; даних Звіту про відвантаження транзакцій з даними чеків/квитанцій РOS-терміналу/cp-POS по відмінених транзакціях; відповідності даних Звітів про відвантаження транзакцій (сума та валюта по видачі та поповненню ПК) з даними звіту "Обороти по платіжнім картам"; перевіряє проведення операції в ОДБ Банкмастер повторно за вірними реквізитами та зясовує причини повторного не проведення операції на підставі даних Службової записки на проведення видалення операції на рівні ЦО, факт перевірки засвідчує підписом на Службовій записці; факт проведення звірки та формування " Касових документів дня " засвідчує підписом на Касових журналах по підрозділу, Реєстрах по підрозділу, Відомості оборотів банківських металів, Звітах про відвантаження трансакцій, Титульному листі (Додаток 1); факт проведення звірки залишків по рахунках 1002, відкритих в ПК Монах/Агентство, підтверджує в БД " Атлант залишки по рахунках " на Web- сторінці системи KRD-WEB; виводить залишки готівки та інших цінностей в Книзі обліку готівки операційної каси й інших цінностей банку; Книзі обліку залишків бланків суворого обліку; в разі виявлення розбіжностей вживає заходи щодо їх усунення: в разі виявлення невідповідності записів по 1002 рахунку і касової позиції відділення в ОДБ Банкмастер, оформлює Службову записку встановленого зразка, узгоджує її з Уповноваженою особою та направляє до Service Desk для врегулювання ситуації на рівні підрозділу операційної вертикалі ЦО; в разі виявлення невідповідності, яка виникла з інших причин, копію Службової записки, яка надана до Service Desk, направляє до Управління бухгалтерського контролю на адресу ; в разі виявлення невідповідності фактичної наявності готівки та інших цінностей з даними ОДБ та Книг обліку, доповідає про факт невідповідності начальнику структурного підрозділу; в разі виявлення/встановлення інциденту операційного ризику/підозр на шахрайські дії з боку працівників Банку чи з боку третіх осіб, повідомляє Управління операційних ризиків у відповідності до вимог п. 2.18.

Таким чином, у п. 3.1.2. вказаного Положення зазначено про те, хто саме є уповноваженою особою банку для здійснення перелічених дій, а саме завідувач касою. Тому, доводи представників відповідача і третьої особи, що до таких уповноважених осіб відносяться і головні економісти, зокрема позивач, є безпідставними.

У період з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року наказом № 986 від 19 вересня 2014 року позивач була призначена разом з начальником відділу касового обслуговування Центрального Кременчуцького відділення Полтавської обласної дирекції ОСОБА_7 відповідальними за сховище відділення у період з 22 вересня 2014 року. Наказом № 1030 від 29 вересня 2014 року з 30 вересня 2014 року відповідальними за сховищами призначено знову начальника відділення ОСОБА_11 та ОСОБА_7 Таким чином, за проміжок часу з 11 липня 2013 року до 13 листопада 2014 року позивач була призначена лише один раз відповідальною за сховище відділення, що знайшло підтвердження у ході розгляду справи. Твердження представників відповідача та третьої особи, що у проміжок часу фальсифікацій з грошовими коштами позивач призначалася відповідальною за сховище наказом № 716 від 31 липня 2013 року не знайшло своє підтвердження, оскільки вказаними особами не було надано зазначений наказ в оригіналі з зазначенням про доведення цього наказу до позивача (т. 3 а.с. а.с. 103, 104).

Заміна відповідального за сховище з начальника відділення ОСОБА_11 на позивача ОСОБА_1 з 22 вересня по 29 вересня 2014 року у звязку з виробничою необхідністю, не знайшло своє підтвердження у процесі розгляду справи. Так, позивач, а також допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, підтвердили, що начальник відділення ОСОБА_11 постійно перебував у вказаний час на робочому місці і працював зі своїми дозволами у програмах ведення обліку та контролю грошових коштів і цінностей по відділенню в цілому.

На час виконання позивачем обовязків відповідальної за сховище, а саме з 22 вересня 2014 року по 29 вересня 2014 року включно, окремий або додатковий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між банком та позивачем - не укладався. Посилання представника відповідача та третьої особи на наявність укладеного між банком та позивачем 23 листопада 2012 року договору про індивідуальну повну матеріальну відповідальність, а звідси відсутність необхідності укладення нового чи іншого договору про таку відповідальність між банком та позивачем, як відповідальною за сховище, є безпідставними, оскільки договір від 23 листопада 2012 року стосувався забезпечення схоронності грошових коштів та цінностей з повною матеріальною відповідальністю позивача, як головного економіста, за її модульними обовязками.

Вже 29 вересня 2014 року, на виконання наказу №1030 від тієї ж дати, ревізійною комісією у складі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 була проведена ревізія готівки та інших цінностей за результатами якої надлишків або нестачі виявлено не було; зауваження ревізійної комісії були відсутні; відбулася зміна відповідальних осіб сховища: позивач передала ОСОБА_11 цінності, ключі та печатку; новими відповідальними особами сховища цінностей були визначені начальник відділу касового обслуговування ОСОБА_7 та начальник ЦКВ банку ОСОБА_11

Таким чином, за період часу, в який позивач виконувала обовязки особи, відповідальної за схоронність готівки і цінностей у грошовому сховищі та на експозиції ЦКВ банку, будь-яких нестач готівки та інших цінностей виявлено та задокументовано не було, фактична наявність готівки та цінностей, що знаходились в сховищі відповідала даним обліку ( т. 1 а. с. 39-40 ).

Наказами за № 676 від 26 червня 2014 року, № 795 від 28 липня 2014 року, № 899 від 21 серпня 2014 року, № 900 від 21 серпня 2014 року позивача було призначено головою комісії з прийому-передачі грошової готівки і цінностей, що зберігаються в грошовому сховищі та на експозиції відділення, тобто і за цими наказами позивач здійснювала контрольно-ревізійні функції, під звіт грошові кошти не передавалися.

Суд погоджується з доводами позивача та її представника щодо тієї обставини, що договір про повну матеріальну відповідальність з працівниками, які займають посади головних економістів, не можуть укладатися внаслідок відсутності у переліку до Постанови Державного комітету з праці СРСР і Секретаріату ВЦРПС за № 447/24 від 28 грудня 1977 року.

Відповідно до ст. 1351 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажом (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як зазначено у статті 1351 КЗпП України, перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Однак, станом на день розгляду справи в Україні діє Перелік посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на схов, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, в якому відсутня така посада як головний економіст. Кабінет Міністрів України такий перелік до теперішнього часу не визначив, не затвердив та не наділив відповідними повноваженнями щодо такого будь-які підприємства, організації та установи, зокрема, відповідача.

Суд погоджується з позивачем та її представником, що ст. 1351 КЗпП України є імперативною нормою, оскільки категорично формулює правило про припустимість укладення письмових договорів про повну матеріальну відповідальність лише з працівниками, що обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Якщо ж до трудових обовязків працівників такі функції не входять, укладення договору про повну матеріальну відповідальність суперечитиме закону, хоч би посада, яку обіймає працівник, або робота, яку він виконує, і була зазначена у Переліку № 447. А отже, відповідно до вказаної норми договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися, якщо є одночасно дві умови: - наявність посади, яку працівник обіймає, або роботи, котру він виконує, у Переліку № 447; - виконання обовязків згідно з посадою, а також роботи за фахом має бути безпосередньо повязане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникові цінностей.

Таким чином, лише формальний підхід (наявність посади або роботи в Переліку № 447) не дає підстав для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обовязки.

Суд приймає до уваги твердження представника відповідача, що відповідно до чинних станом на день розгляду справи Цивільного, Господарського Кодексів України, Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту банку, останній, як акціонерне товариство має право вільно здійснювати відповідну господарсько-фінансову діяльність з виданням окремих актів в межах повноважень загальних зборів акціонерного товариства, його наглядової ради, правління та керівників банку, однак, відповідач не наділений повноваженнями, замість Кабінету Міністрів України, встановлювати та затверджувати перелік посад працівників з якими укладаються договори про повну матеріальну відповідальність.

Сам факт укладення договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем не може бути підставою для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності, якщо він не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати такий договір. Так, Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» від 29 грудня 1992 року № 14 розяснив, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 1351 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи укладали його. Коли нема цих умов, на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Отже, відповідач, уклавши такий договір з позивачем, фактично спонукав останню, як працівника, що не підпадає під категорію працівників, з якими роботодавець згідно із законодавством може укладати договір про повну матеріальну відповідальність, до укладення такого договору, чим порушував права позивача як найманого працівника.

Окрім того, у судовому засіданні 15 липня 2015 року представник відповідача пояснив, що договір (про повну матеріальну відповідальність) діяв упродовж всієї роботи ОСОБА_1, якій передали матеріальні цінності: принтер, компютер, стілець, оргтехніку, дорожні чеки. Позивач ОСОБА_1 в свою чергу пояснила, що за меблі та оргтехніку відповідальність несе начальник відділення, а з дорожніми чеками вона не працювала.

За проміжок часу, а саме, з 11 липня 2013 року по 12 листопада 2014 року у Центральному Кременчуцькому відділені банку під час передачі обовязків відповідальних за сховище комісіями відділення, а також ревізією працівників відділу аудиту Полтавської обласної дирекції банку, яка була здійснена 14 травня 2014 року, фактів фальсифікації та нестачі грошових коштів і матеріальних цінностей в сховищі відділення не було зафіксовано, що підтверджується відповідними актами, наявних в матеріалах справи (т.2 а.с. 249 254 ), а також свідченнями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які здійснювали аудит (ревізію) 14 травня 2014 року, ОСОБА_11, ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_18

Аналізуючи наведені обставини, у тому числі перелік та обсяг повноважень позивача, як головного економіста, та факти прийняття участі позивача у внутрішніх комісіях при перепризначенні відповідальних за сховище відділення, відповідальною за сховище у період з 22 вересня по 30 вересня 2014 року, а також за проміжок часу з 11 липня 2013 року по 13 листопада 2014 року, коли, як зазначалося у звіті були вчинені фальсифікації з грошовими коштами, суд вважає, що позивач безпосередньо не обслуговувала грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст її трудових обовязків, не виконувала обовязки касира чи завідувача касою. Крім того, позивач за характером своїх трудових обовязків, не відносилася до основного кола працівників відділення банку, які безпосередньо обслуговували грошові та товарні цінності. Суд вважає, що позивач, виконуючи посадові обовязки головного економіста і додаткові обовязки при входженні до складу комісії при здійсненні ревізії при перепризначенні відповідальних за сховище відділення та, будучи відповідальною за сховище, за відсутності конкретного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як відповідальної за сховище відділення, та відсутності передачі безпосередньо грошових та товарних цінностей під звіт, не могла бути субєктом звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Фактично, позивачу було ввірено під час виконання нею обовязків, як члена чи голови комісії, при передачі обовязків відповідальних за сховище відділення, відповідальної за сховище, обовязки по контролю за обліком, як, і іншим працівникам Центрального Кременчуцького відділення, зокрема головним економістам ОСОБА_14, ОСОБА_13, а також працівникам відділу перевірок управління аудиту Служби аудиту Полтавської обласної дирекції банку ОСОБА_19, ОСОБА_16, які за неналежне виконання ними функціональних обовязків по контролю за обігом грошових коштів та цінностей у Центральному Кременчуцькому відділенні банку були притягнуті до дисциплінарної відповідальності у вигляді позбавлення винагороди по результатам праці, що підтвердили вказані особи, а також позивач, і не заперечували представники відповідача та третьої особи.

Таким чином, суд вважає, що позивача за порушення, які були зазначені у звіті від 17 грудня 2014 року, відповідач мав право притягнути до дисциплінарної відповідальності згідно ст. 147 КЗпП України або в іншому порядку визначеного внутрішніми актами. Однак, банк у порушення принципу рівності працівників, як громадян, поставив позивача у нерівне становище у порівнянні з ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_16

До того ж, у наказі про звільнення та звіті адміністрацією відповідача наголошено про неналежне виконання позивачем своїх посадових обовязків, а саме, по контролю за правильністю ведення обліку грошових коштів у сховищі відділення, що означає, що грошові кошти і матеріальні цінності, як зі сховища відділення, так і по касі відділення, позивачеві під звіт не передавалися.

Також, у розділі 5 Звіту зазначається, що до каси відділення банку батьком ОСОБА_7 ОСОБА_8 було внесено кошти у розмірі 86 тис. дол. США у часткове погашення нестачі і, крім того, ОСОБА_8 зобовязувався повернути залишок нестачі до травня 2015 року з проханням укладення цивільно-правового договору ( т. 1 а. с. 141-147, т. 3 а. с. 90 ). Вказані дії ОСОБА_8 вчинив після оголошення ОСОБА_7 в розшук ( т. 3 а. с. 55-56 ).

Банк звернувся із заявою про порушення кримінального провадження по факту викрадення коштів тільки і саме ОСОБА_7 лише у березні 2015 року ( т. 1 а. с. 128-131 ).

Суд враховує, що сам по собі факт виявлення нестачі цінностей не є підставою для визнання вини позивачки та звільнення її в звязку з цим із роботи за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України без зясування всіх обставин, що мають значення для справи, а також, що позивач не може відноситися до працівників, на яких у відповідних випадках поширюється дія п.2 ст. 41 КЗпП України, як до осіб, які здійснюють функції охорони або обліку.

За висновком суду, сам по собі факт нестачі матеріальних цінностей у разі, коли протиправні дії та вину позивача не було встановлено не є підставою для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

При цьому, приходячи до таких висновків, суд врахував і позицію Верховного Суду України, висловлених в ухвалі від 13 жовтня 2010 року та у постанові за № 6-104/цс-14 від 24 вересня 2014 року, а також висновки касаційного суду згідно ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № № 6-5499св10, 6-4403св12, 6-25870св12, 6-38248св12.

Суд враховує ту обставину, що позивач працювала у відповідача тривалий час, починаючи з 1997 року, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, а також, що з часу виявлення нестачі грошових коштів у сховищі відділення банку, тобто 13 листопада 2014 року по день звільнення позивач продовжувала добросовісно виконувати свої посадові обовязки, обрала активну позицію, спрямовану на встановлення обставин та причин такої нестачі, зокрема, вона очолила комісію, створену у відділенні для відкриття сховища та проведення ревізії, надавала письмові пояснення керівництву банку з приводу усіх відомих їй обставин, що могли мати відношення до нестачі коштів, на підставі відповідного наказу відповідала за схоронність готівки у відділенні банку вже після проведення ревізій та відсторонення начальника відділення ОСОБА_11

Крім того, при звільненні позивача адміністрацією відповідача було допущено порушення ст. 43 КЗпП України.

Так, згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового комітету.

Подання за підписом третьої особи ОСОБА_20 до профспілкового комітету Полтавської обласної дирекції АТ " ОСОБА_3 Аваль " про надання згоди на звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст.41 КЗпП України було внесено 02 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 224).

04 лютого 2015 року на засіданні профспілкового комітету, куди були запрошені і приймали участь позивач та представник адміністрації відповідача ОСОБА_21, профспілковий комітет прийняв рішення про відмову у задоволенні подання адміністрації на звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Таке рішення було прийнято більшістю голосів членів профспілкового комітету і мало, за висновком суду, конкретне обґрунтування відмови з посиланням на норми чинного законодавства України та акти банку (т. 1 а.с. 225-227).

Незважаючи на отримання відмови у наданні дозволу на звільнення позивача з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, 11 лютого 2015 року адміністрація відповідача в особі ОСОБА_5, повторно звернулася до профспілкового комітету з тотожним поданням з тих же самих підстав і з тим же самим обґрунтуванням щодо надання згоди на звільнення позивача за вказаною нормою (т. 3 а.с. а.с. 129-130).

13 лютого 2015 року на засіданні профспілкового комітету, куди були запрошені і приймали участь тільки представники адміністрації ОСОБА_22 і ОСОБА_6, і не була запрошена позивач, чим була позбавлена можливості представляти власні інтереси, профспілковий комітет рівними голосами, але, при цьому переважаючим голосом був голос голови профспілкового комітету, прийняв рішення про надання згоди на задоволення подання та надав згоду адміністрації на звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (т. 1 а.с. 28-29). Суд приймає до уваги, що незважаючи на вимогу суду надати оригінал протоколу засідання профспілкового комітету від 13 лютого 2015 року, відповідач фактично його не надав. Надана представником відповідача завірена копія протоколу засідання профспілкового комітету нібито 04 лютого 2015 року з рішенням про надання згоди на звільнення позивача підроблена, зважаючи на встановлені і перелічені обставини щодо 2-х подань та 2-х засідань профспілкового комітету 04 лютого та 13 лютого 2015 року ( т. 3 а. с. 131 ). Вказані обставини щодо подій внесення неодноразових подань і неодноразових розглядів цих подань профспілковим комітетом підтвердили у судовому засіданні позивач ОСОБА_1, свідки ОСОБА_23, ОСОБА_24 та не заперечували представник відповідача ОСОБА_4 та представник третьої особи ОСОБА_20 ОСОБА_25

Суд констатує, що мало місце не тільки порушення вимог ст. 43 КЗпП України, якою не передбачається та прямо не встановлено право адміністрації підприємства щодо повторного звернення з тотожним поданням про звільнення працівника з тих же самих підстав у разі наявності попередньої відмови цього профспілкового комітету у наданні згоди при розгляді першого подання, а і порушення ст. 12 Закону України " Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності ", а саме, що мало місце втручання адміністрації відповідача в діяльність профспілкового комітету Полтавської обласної дирекції АТ " ОСОБА_3 Аваль " шляхом внесення повторного подання і тиску на профспілковий комітет з врахуванням тієї обставини, що головою профспілкового комітету є головний бухгалтер Полтавської обласної дирекції банку ОСОБА_23, дружина якого ОСОБА_19 є працівником відділу перевірок управління аудиту Служби аудиту Полтавської обласної дирекції цього банку і приймала участь у ревізії Центрального Кременчуцького відділення у травні 2014 року, коли не було виявлено факт нестачі коштів у сховищі відділення, та у листопаді 2014 року, коли було виявлено факт нестачі коштів.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із розясненнями, наданими в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31березня 1995 року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд вважає, що внаслідок незаконного звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи, яка працювала у банку з 1997 року, тобто тривалий час і не мала раніше дисциплінарних стягнень, було порушено її право на працю, що призвело до заподіяння з вини адміністрації відповідача позивачеві моральної шкоди, яка полягає у наявності моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, а також необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи підставу звільнення що перешкоджає вільному працевлаштуванню.

Відповідачі і третя особа ОСОБА_5, їх представники, не подали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених обставин, підтвердження законності звільнення позивача з роботи, відсутності вини у заподіянні моральної шкоди.

До того ж, суд враховує, що відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року " Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця ", тягар доведення наявності законної підстави звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Необхідно визнати незаконним та скасувати наказ директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " від 16 лютого 2015 року № 128-17к про звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та її поновлення на роботі на посаді головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " з 16 лютого 2015 року.

Суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 лютого 2015 року по день постановлення рішення судом, тобто 23 липня 2015 року у розмірі 21748,82 грн., з розрахунку заробітної плати за повні відпрацьовані позивачем місяці листопад та грудень 2014 року, оскільки позивач у січні 2015 року, місяці, який передував місяцю звільнення, перебувала на лікуванні. Розмір середнього заробітку обраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року ( в редакції станом на день розгляду справи), зокрема, для розрахунку взято заробітну плату позивача за листопад та грудень 2014 року в розмірі її посадових окладів 4 370 грн., оскільки інші виплати в ці місяці мали одноразовий та компенсаційний характер доплат (т. 3 а.с. а.с. 249-250). Отже, розмір в 21 748, 82 грн. обраховано у такому порядку: ((4370х2):43х107), де 43 - кількість робочих днів у листопаді та грудні 2014 року, 107 кількість робочих днів за час вимушеного прогулу. Суд зазначає, що не вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач у первісній позовній заяві та у судовому засіданні 22 липня 2015 року позивач та її представник просили стягнути середній заробіток саме за період з дня звільнення по день постановлення рішення судом, виходячи із заробітної плати за листопад та грудень місяці 2014 року.

Суд оцінює моральну шкоду у розмірі 5000 грн., що відповідає засадам розумності, справедливості, законності та є належною сатисфакцією розміру моральних страждань позивача. Позивач не подала суду належні і допустимі докази на підтвердження розміру моральної шкоди більшого у порівнянні з тим, який було визначено судом.

Отже, в іншій частині позовних вимог позивачеві необхідно відмовити за їх безпідставністю.

На користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 974,40 грн., з розрахунку, зокрема, в частині трьох вимог немайнового характеру по 243,60 грн., в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 243,60 грн. (243,60 грн.х4).

Згідно ст. 367 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 4370 грн., тобто в розмірі фактично посадового окладу у листопаді та грудні 2014 року з наведених вище підстав щодо обчислення середнього заробітку.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст.41, ст. ст. 43, 221, 231, 237, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 14, 57 59, 208, 209, 212 215, 218, 223, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора з питань роздрібного бізнесу Харківської обласної дирекції ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " від 16 лютого 2015 року № 128-17к про звільнення ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді головного економіста Центрального Кременчуцького відділення ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " з 16 лютого 2015 року.

Стягнути з ПАТ " ОСОБА_3 Аваль " на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 21748,82 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., та на користь держави судовий збір в розмірі 974,40 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині вимог.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 4370 грн. - виконати негайно.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 28 липня 2015 року.

Суддя: