Номер провадження 2/754/3136/15
Справа №754/5915/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 липня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Щедріковій В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 15 жовтня 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2, 2006 року випуску за 20000,00 грн. 17.10.2014 року відповідач видав на ім'я ОСОБА_1 довіреність з правом розпорядження від його імені автомобілем зі строком дії три роки та передав оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згодом при зверненні позивача до Центру №7 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, підпорядкованого УДАІГУМВС України в м. Києві, з метою зняття з обліку спірного автомобіля було з'ясовано, що на даний автомобіль було накладено арешт та заборону на його відчуження за несплату штрафу за порушення правил дорожнього руху. Штраф було сплачено відповідачем лише 03.04.2015 року. Після чого, ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві та дізнався, що на даний автомобіль накладено ще один арешт на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 26.01.2015 року.

Оскільки на даний час спірний автомобіль знаходиться під арештом та забороною відчуження, позивач був змушений звернутися до суду та просити визнати за ним право власності на спірний автомобіль, зняти арешт та заборону на відчуження вищевказаного автомобіля.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що не був повідомлений про накладення арешту на спірний автомобіль та заборону на його відчуження.

Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що довіреність не є документом, що підтверджує право власності на автомобіль. Більш того, у відділі державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві на виконанні перебуває виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 12.01.2015 року Печерського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 35000,00 грн в рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди та виконавчого листа від 12.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка - ОСОБА_5 та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

15.10.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній зобов'язався передати у власність ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Daewoo Lanos», 2006 року випуску, шасі НОМЕР_3, колір - бежевий, реєстраційний номер НОМЕР_2 та отримав за автомобіль кошти в розмірі 20000,00 грн (а.с.7). Даний договір був укладений у простій письмовій формі.

17.10.2014 року ОСОБА_2 була видана довіреність на ім'я ОСОБА_1, відповідно до якої, він уповноважує останнього користуватись, володіти та розпоряджатись належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 виданого ВРЕР №1 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 02.03.2013 року, автомобілем марки «Daewoo Lanos», 2006 року випуску, шасі НОМЕР_3, колір - бежевий, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9).

25.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до центру №7 з приводу зняття з обліку автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2 та яким згідно довіреності має право розпоряджатися ОСОБА_1, однак отримав відмову, оскільки, на даний автомобіль накладено арешт та заборона на відчуження (а.с.12).

Відповідно до копії результатів перевірки з підсистеми НАІС ДДАІ МВС України на спірний автомобіль 07.10.2014 року було накладено арешт на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві (а.с.13).

В судовому засіданні було встановлено, що на підставі виконавчих листів Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2015 року та постанову про арешт майна боржника, оголошення заборони на відчуження від 26.01.2015 року (а.с.25, 28).

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд з наведеними доводами позивача не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 334 ЦК України, передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил).

Тобто, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів.

Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції, забороняється.

Відповідно до п. 8 Порядку, державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до абз.11. п.8. зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно абз.12. п.8. Правил реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Пунктом 43 Правил передбачено: якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Згідно з п. 41 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач забрав автомобіль 17.10.2014 року, тобто в день видачі довіреності.

Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі виданої відповідачем довіреності від 17.10.2014 року, не має наслідком набуття позивачем права власності на спірний автомобіль, оскільки видача довіреності відповідачем - ОСОБА_2 не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідносин представництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частиною 3 ст. 244 ЦК України, передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

У Листі ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13, зазначено, що, нерідко суди визнають дійсними договори купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль. При цьому суди залишають поза увагою вимоги пункту 3 частини першої статті 208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, постанову Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, судами не перевіряється і не враховується та обставина, що в деяких випадках такі угоди укладаються з метою уникнення відповідальності за кредитними та іншими борговими зобов'язаннями. Не враховують суди і те, що на підставі частини другої статті 220 ЦК не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню."

В ході судового розгляду, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем - ОСОБА_2 позову, суд, керуючись положеннями ч.4. ст.174 ЦПК України дійшов висновку про необхідність відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки вважає, що внаслідок визнання відповідачем позову порушуються права, інтереси стягувача за виконавчими листами, на користь якого повинно здійснитися стягнення заборгованості з ОСОБА_2

Крім того, суд вважає, що внаслідок визнання позову відповідачем порушуються інтереси держави, оскільки в такому випадку власником спірного автомобіля ОСОБА_2 не будуть сплачені необхідні податки, які мають сплачуватися при знятті з обліку автомобіля, що передбачено абз.12. п.8. Правил.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права власності на спірний автомобіль, оскільки сторони не виконали передбачених законодавством вимог, а саме Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, яких необхідно дотримуватися при відчуженні транспортного засобу.

Відповідно до положення ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, для пред'явлення позову про визнання права власності необхідними умовами є дві безумовні обставини: особа, яка звертається до суду повинна бути власником майна, це право повинно оспорюватися.

Оскільки за позивачем спірний автомобіль зареєстрований не був, право власності у нього не виникло.

Враховуючи, що вимога про визнання права власності на спірний автомобіль є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, то похідна позовна вимога про зняття арешту зі спірного автомобіля, накладеного постановою ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 07.10.2014 року та постановою ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві від 27.01.2015 року, також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.208, 237, 244, 392, 626 ЦК України, ст. ст.10, 11, 57, 60, 209, 174, 212-215 ЦПК України, Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, Лист ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: