У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добробут», про визначення порядку користування жилим приміщенням та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 28 січня 2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко A.M., він є співвласником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1. Відповідач є співвласником інших 3/8 частин вказаної квартири. На ј частину квартири не видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спірна квартира складається із двох окремих кімнат житловою площею 12,1 кв. м та 17,1 кв. м. Після смерті дружини - ОСОБА_4, відповідач, який є сином покійної, змінив замки на вхідних дверях у спірній квартирі і перешкоджає позивачу у доступі до вказаного жилого приміщення. Позивач просив встановити наступний порядок користування спірною квартирою, виділивши йому у користування кімнату жилою площею

12,1 кв. м, а відповідачу - іншу кімнату жилою площею 17,1 кв. м. Місця загального користування залишити у загальному користуванні та вселити його у зазначену вище кімнату у спірній квартирі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_1 окрему кімнату жилою площею 12,1 кв. м (кімната № 4 згідно з технічним паспортом) та виділено у користування ОСОБА_2 іншу окрему кімнату жилою площею 17,1 кв. м (кімната № 6 згідно з технічним паспортом).

Місця загального користування залишено у загальному користуванні сторін.

Вселено ОСОБА_1 в окрему кімнату жилою площею 12,1 кв. м (кімната № 4 згідно з технічним паспортом) у квартирі АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 17 червня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, про що в книзі реєстрації смертей Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 61 (а.с. 6, 37).

За життя, 17 липня 2009 року, ОСОБА_4 склала заповіт, за яким вона на випадок її смерті зробила наступне розпорядження: Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 вона заповіла ОСОБА_2, відповідачу у справі, іншу Ѕ частину квартири та все інше належне їй майно ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1, позивачу у справі. Вказаний заповіт був посвідчений 17 липня 2009 року приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. і зареєстрований у реєстрі за № 2369 (а.с. 44, 45).

18 лютого 2010 року син померлої - ОСОБА_2, та мати померлої -ОСОБА_7, звернулись до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання вказаного заповіту недійсним (а.с. 63-65).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2011 року було визнано недійсним заповіт від 17 липня 2009 року (а.с. 68, 69). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2012 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 грудня 2011 року було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Фастівського нотаріального округу Перепелиця Ж.П., про визнання заповіту недійсним відмовлено (а.с. 69, 71,75-76). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 5 вересня 2012 року рішення апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2012 року було залишено без змін (а.с. 71, 72).

28 січня 2014 року державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким співвласником 3/8 частин квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 є співвласником інших 3/8 частин цієї ж квартири (а.с. 7, 92).

Того ж дня державним нотаріусом Гавриленко А.М. було зареєстровано вказане свідоцтво в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності - 4446769 (а.с. 9).

Спірна квартира АДРЕСА_1 є двохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 29,2 кв. м, загальною площею 66,5 кв. м, має дві окремі ізольовані кімнати жилою площею 12,1 кв. м та 17,1 кв. м, про що свідчить копія технічного паспорту на квартиру (а.с. 4-5, 81). Даних про зареєстрованих осіб в цій квартирі сторонами не надано.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем у справі, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач

ОСОБА_2, син покійної, змінив замки на вхідних дверях спірної квартири і перешкоджає з того часу і дотепер позивачу ОСОБА_1 у доступі до вказаного жилого приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Свідоцтво про право власності на 3/8 частини квартири, видане на ім'я ОСОБА_1, є правоустановчим документом, який ніким не оспорений та не скасований.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивач має право користування та володіння тією часткою майна, яка йому належить на праві власності.

Окрема ізольована кімната, площею 12,1 кв. м. відповідає частці позивача у спільній частковій власності, виділ цієї кімнати у володіння позивача не порушує прав інших співвласників.

Суди також дійшли правильного висновку про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення позивача до належної йому кімнати, оскільки його право на користування та володіння власністю порушено відповідачем.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_2 про те, що заповіт, за яким позивач отримав у власність частину спірної квартири є недійсним, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки зазначена обставина була предметом розгляду у судах і не підлягає повторному доказуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко