АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2419/15
Справа № 643/4871/14-ц Головуючий 1 інстанції Сиротников Р.Є.
Категорія: житлові Доповідач: Коровін С.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.

при секретарі - Огарьовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, за участі третьої особи - Московський районний відділ в місті Харкові головного управління державної міграційної служби України у Харківській області, про позбавлення права користування житлом, скасування реєстрації місця проживання та виселення з житлового приміщення,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, в якому просив позбавити відповідачів права користування житлом, скасувати реєстрації місця їх проживання та виселити з житлового приміщення Свої вимоги позивач мотивуват тим, що 03.12.2012 року на прилюдних торгах він придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Після оформлення права власності на вказану квартиру з'ясувалось, що в ній є зареєстрованими та фактично мешкають відповідачі у справі.

На вимогу позивача про звільнення займаної квартири відповідачі не реагують, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, виселятися з неї добровільно не бажають. Позивач також зазначив, що укладати із відповідачами будь-які угоди щодо користування квартирою він не збирається, у зв*язку з чим позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав та просив суд врахувати той факт, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 року, яке залишено без змін ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 19.08.2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 до Філії №21ПП «Нива-Ш». ПАТ «УкрСиббанк». Московського ВДВС ХМУЮ про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з продажу квартири.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували з тих підстав, що вони справно сплачували та сплачують за комунальні послуги за спірну квартиру та іншого житла не мають.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, з подальшим зняттям ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, з реєстрації за вищевказаною адресою.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, із займаного ними житлового приміщення квартири АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суд, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього апеляційну скаргу. в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянти посилаються на те, що позивачу, під час придбання квартири на торгах, було відомо, що в ній проживає сім'я ОСОБА_2. Апелянти також вважають, що позивачем не доведено, що відповідачі втратили право на житло тим паче, що ними справно сплачувалися комунальні послуги за квартиру.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміненню в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати вимогам ст.214 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, згідно зі свідоцтвом від 12.02.2013 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.С., копія якого є в матеріалах справи, належить на праві власності майно, що складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яке придбане ОСОБА_3 за 1662230,00 грн., що раніше належала ОСОБА_4

Згідно довідки №1513 від 03.02.2013 року, виданої дільницею № 38 КП «Жилкомсервіс» яка є в матеріалах справи, в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані та мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).

Стаття З ЦК України встановлює, що однією з основ цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності та судовий захист цивільних прав.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно цього закону власник майна має право вимагати свого права, яка перешкоджає користування ним, в тому числі і шляхом виселення.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 12.02.2013 року (а.с.7). зазначену квартиру він придбав на прилюдних торгах, що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки - квартири, яка раніше належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.08.2914 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання недійсним результатів прилюдних торгів з продажу спірної квартири. Таким чином після придбання ОСОБА_3 спірної квартири з прилюдних торгів 03.12.2912 року відповідачі перестали бути власниками зазначеної квартири. Враховуючи, що колишні власники залишилися проживати в квартирі і не припинили свою реєстрацію в квартирі позивач обґрунтовано вимагав поновити його порушене право користування та розпорядження власним майном.

Враховуючи те, що позивач є єдиним власником спірної квартири в якій відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї відповідачами, то колишний власник квартири та члени його сім'ї порушують права позивача.

Позивачем заявлено одночасно вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом і про їх виселення. Згідно матеріалів справи відповідачі дійсно проживають в квартирі і зареєстровані в ній (а.с.8,12-14). Поновлення права позивача можливо шляхом виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення.

Оскільки відповідачі перестали бути власниками спірного житла після його продажу , але залишилися в ньому проживати то визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням можливо на підставі ст.71,72 ЖК УРСР. Позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання в квартирі з зазначених підстав не заявлялося.

Судом першої інстанції не зазначено з яких підстав суд визнає відповідачів такими, що втратили право на проживання в спірній квартирі. Колегія вважає, що приймати рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням одночасно із їх виселенням з квартири безпідставно. Достатньо для поновлення права позивача виселити колишніх власників квартири з житлового приміщення ОСОБА_3 та для усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняти відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Колегія вважає, що для захисту прав власника квартири достатньо виселити відповідачів з спірного приміщення і зняти їх з реєстрації в спірному приміщенні. Визнавати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням при рішенні про їх виселення непотрібно.

При таких обставинах судова колегія змінює рішення суду, скасовуючи його в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням і відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення залишається без змін. .

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 січня 2015 року змінити, скасувавши його в частині визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення , однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: