У х в а л а

іменем україни

09 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_10, третя особа - ОСОБА_11, про стягнення суми боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 27 жовтня 2005 року передав у борг ОСОБА_12 50 000 грн, про що остання склала розписку, в якій термін повернення боргу визначений за першою вимогою. У червні 2006 року він звернувся до ОСОБА_12 з вимогою про повернення боргу, на що остання повідомили про відсутність коштів і вони домовилися, що борг вона поверне, як тільки назбирає необхідну суму. Проте, 01 липня 2010 року йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 померла, залишивши заповіт, за яким належний їй житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 заповіла своїй доньці - ОСОБА_11, а земельну ділянку заповіла своїм правнукам - ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 Вартість земельної ділянки становить 75 766 грн 40 коп. З метою повернення боргу він звернувся до спадкоємців, однак вони ухиляються від надання відповіді, тому він змушений був звернутися до нотаріальної контори з претензією щодо повернення боргу, але до цього часу борг не повернутий.

Враховуючи наведене, просив стягнути з кожного із відповідача по 16 666 грн 66 коп. боргу.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі по 12 500 грн з кожного.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_12 мала боргові зобов'язання перед позивачем на суму 50 000 грн, а спадкоємцями померлої є неповнолітні ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, законними представниками яких є відповідачі у справі, а також третя особа ОСОБА_11, які в свою чергу зобов'язані повернути позивачу борг в рівних частинах, оскільки спадкодавцем спадщина не була розподілена. При цьому, суди дійшли правильного висновку про те, що частка боргу кожного спадкоємця складає ј його частки, тобто 12 500 грн, виходячи із вартості спадкового майна - земельної ділянки на час відкриття спадщини - 75 766 грн 40 коп., однак, оскільки позовні вимоги до ОСОБА_11 не заявлені, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 12 500 грн з кожного, відповідно до розміру частки спадкоємців.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова