Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1356/14-ц

Провадження №2/377/21/15

19 лютого 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі сторін: позивача ОСОБА_1, відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про стягнення грошової компенсації вартості частки жилого приміщення,

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1, з позовними вимогами до відповідачів за вищевказаними позовними вимогами. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.10.2006 року, виданого на підставі розпорядження голови виконкому Славутицької міської ради Київської області № 328 від 10.10.2006 року, йому - ОСОБА_1, його матері - ОСОБА_2, та його сестрам - ОСОБА_3, та ОСОБА_4, передано у приватну спільну часткову власність житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вважає, що оскільки спільне проживання в одному приміщенні неможливе, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, то просив стягнути з відповідачів на його користь 88568,00 грн., як грошову компенсацію вартості його частки жилого приміщення, крім того просив стягнути з відповідачів вартість понесених витрати на оплату правової допомоги.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на неможливість спільного користування квартирою через неприязні стосунки, які склалися між позивачем та відповідачами. В суді дав покази аналогічно викладеним у позовній заяві.

Відповідачі позов не визнали. Суду пояснили, що вони не мають грошових коштів, щоб виплатити грошову компенсацію вартості частки позивача у спірному житловому приміщенні, оскільки мають незначні доходи у виді пенсії, соціальних виплат та мінімальної заробітної плати.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач у справі, і ОСОБА_2, та ОСОБА_3, та ОСОБА_4, - відповідачі у справі, є співвласниками чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.10.2006 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4), сторонам по справі, позивачу - ОСОБА_1, його матері - ОСОБА_2, та його сестрам - ОСОБА_3, та ОСОБА_4, передано у приватну спільну часткову власність житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, на підставі розпорядження міського голови № 328 від 10.10.2006 року було передано у приватну спільну часткову власність квартиру АДРЕСА_1.

16 жовтня 2006 року було зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.10.2006 року (а.с.4,6).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12173010 від 16.10.2006 року, копія якого долучена до матеріалів справи, кожному із співвласників належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частка спірної квартири.

У суду відсутні відомості, що рішенням суду встановлювався порядок користування вищевказаною квартирою. Сторони, в тому числі і позивач не заявляв клопотання, у суді, про проведення судової будівельно-технічної експертизи щоб з,ясувати, чи можливо на даній площі влаштувати як мінімум ізольовану однокімнатну квартиру яка б відповідала вимогам діючих будівельних норм і виділення в натурі належної позивачу ОСОБА_1, на праві приватної спільної часткової власності 1/4 частки квартири АДРЕСА_1, враховуючи ідеальні частки співвласників.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки.

Позивачем до суду не надано доказів того, що виділ у натурі частки позивача із спільного майна неможливий, в той же час позивач просить стягнути з відповідачів грошову компенсацію вартості його частки у квартирі, яка є об'єктом права приватної спільної часткової власності сторін, посилаючись на неможливість спільного володіння і користування цієї квартири, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до наданого звіту про проведення оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 кв-л ринкова вартість даної квартири на 01.08.2014 року становить 354272 грн., вартість 1/4 частки квартири складає 88568,00 гривні.

Згідно з вимогами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Відповідно до тверджень відповідачів, вони не є платоспроможними і не мають змоги сплатити кошти позивачу, оскільки ОСОБА_2, є пенсіонером отримує пенсію в разі втрати годувальника і на даний час із-за невеликого розміру пенсії змушена підробляти, але кожного місяця їй сплачують мінімальний розмір заробітної плати; ОСОБА_3, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і отримує незначний розмір соціальної допомоги; ОСОБА_4, працює, проте отримує мінімальний розмір заробітної плати, на обґрунтування вищезазначеного, відповідачі надали довідки про отримання доходів, з яких вбачається, що відповідачі мають недостатній рівень доходу для сплати грошової компенсації частки позивачу.

За таких обставин стягнення грошової компенсації частки позивача з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за ними всупереч їх волі права власності на частку позивача, є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що є неприпустимим.

Суд, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачі не бажають набуття частки, належної позивачу через неспроможність сплатити її вартість, законодавство не передбачає можливості набуття права власності у примусовому порядку, стягнення такої грошової компенсації в примусовому порядку порушить права відповідачів, тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213-215,218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про стягнення грошової компенсації вартості частки жилого приміщення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т. О. Малишенко