АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/431/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1338/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про повернення коштів з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року, -

встановила:

В січні 2015 року ПАТ комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 (попереднє прізвище Семенчук) про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 21.12.2007 року відповідач отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1 Пунктом 9.12. вказаних Умов та Правил передбачено, що цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, і в разі якщо ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Позичальник станом на 02.12.2014 року має заборгованість по сплаті отриманих в кредит коштів в розмірі 29 792 грн. 34 коп., а саме: 4000 грн. тіло кредиту; 19384 грн. 65 коп. заборгованість по відсотках; 4512 грн. 82 коп. заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом; 500 грн. штраф фіксована частина; 1394,87 грн. штраф процентна складова, яку разом з судовими витратами позивач просив стягнути з відповідача.

В зустрічному позові ОСОБА_1 просила суд стягнути з Банку 5180 грн., які 10.10.2004 року були самовільно списані відповідачем з рахунку, відкритого в ПАТ КБ „Приватбанк на картці для виплат, 4820 грн. різниці у вартості гривні за час користування банком вказаними коштами та 243,60 грн. судових витрат.

Позивач вказала, що заборгованості за кредитним договором від 21.12.2007 року, за яким вона отримала у Банку 4000 грн. нею не було допущено, станом на 28.08.2012 року Банком було надано довідку про відсутність боргу за вказаним кредитом, тому самовільне списання відповідачем з її рахунку 5180 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості є незаконним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 травня 2015 року в задоволенні позову Банку було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ „Приватбанк на користь ОСОБА_1 5180 грн. та судовий збір у розмірі 126,18 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у позові в звязку з пропуском позивачем 3-х річного строку звернення до суду, хоча сторона не зверталася до суду з відповідною заявою; фактично строк пропущено не було, оскільки за умовами кредитного договору строк його дії був пролонгований у відповідності з його вимогами, які містяться в п. 9.12. і він є діючим до цього часу, відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав. Списання коштів з рахунку ОСОБА_1 було проведено у відповідності до вимог п. 4.6. кредитного договору, який міститься в умовах та правилах надання банківських послуг, відповідно до якого позичальник доручив кредитору списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків, які підлягають сплаті кредитору за вказаним договором при настанні строків платежів (договірне списання).

Судом також порушено ряд вимог процесуального закону, зокрема приписи ст.ст. 5, ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України, ст. 129 Конституції України щодо законності та обґрунтованості рішення суду.

В судове засідання представник Банку не зявився.

Представник ОСОБА_1 в суді проти апеляційної скарги заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, в звязку з чим його висновки мають протилежний, взаємовиключний характер.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору від 21.12.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. На виконання умов договору позичальнику було відкрито рахунок №4111 (віртуальна карта) для погашення кредитної заборгованості, Строк погашення кредиту визначений у 12 місяців, розмір щомісячного платежу не визначений.

Підписана позичальником заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами на послуги складають єдиний договір.

Пунктом 9.12. вказаних умов та правил передбачено, що цей договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, і в разі, якщо ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову Банку та частково задовольняючи зустрічний позов суд прийшов до висновку про те, що оскільки Банком було пропущено строки позовної давності, встановлені ст.ст. 257, 258 ЦК України, а ОСОБА_1 в судовому засіданні звернулася до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому в стягненні спірної суми слід відмовити.

При цьому суд врахував, що останній платіж по кредиту був здійснений 21.08.2009 року, що свідчить про пропуск позивачем трьохрічного строку.

Такий висновок суду є правильним.

Посилання апелянта на те, що кредитний договір є діючим, оскільки строк його дії автоматично продовжувався на підставі п. 9.12. умов і правил є безпідставним, оскільки такі пояснення не підтверджуються як безпосередньо умовами кредитного договору, так і іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи строк дії картки(віртуальної) закінчився в липні місяці 2009 року, її перевипуску не було, в звязку з чим позичальник з того часу обєктивно був позбавлений можливості здійснювати свої права щодо користування кредитними коштами, а отже доводи Банку про подальшу дію кредитного договору від 21.12.2007 року за таких обставин є безпідставними.

Питання правомірності зняття Банком з рахунку ОСОБА_1 5180 грн. в рахунок погашення боргу за вищевказаним кредитним договором судом було вирішено неправильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більш сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 вказаного Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 4 статті 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вбачається з рішення суду, в процесі розгляду справи судом було встановлено наявність кредитної заборгованості за договором кредиту від 21.12.2007 року в розмірі 29792,31 грн. станом на 02.12.2014 року, погашення заборгованості мало місце 21.02.2009 року в сумі 1500 грн. та 21.08.2009 року в сумі 1000 грн.

Довідку Банку від 10.10.2014 року, №1832922 про відсутність боргу ОСОБА_1 перед ПАТ КБ „Приватбанк судом першої інстанції не було взято до уваги правомірно, оскільки як було встановлено в суді першої інстанції, індивідуальні дані, що характеризують ОСОБА_1, які зазначені у вказаній довідці не відповідають фактичними даним особи, що свідчить про помилковість інформації, яка міститься в ній.

При цьому суд відмовив у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення вказаної суми боргу з ОСОБА_1 за пропуском строку позовної давності, зробивши висновок про підставність позову.

ОСОБА_1 погодилася з таким висновком суду, оскільки не оскаржила його в апеляційному порядку.

В той же час в мотивувальній частині рішення суду щодо необхіднорсті задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 5180 грн. з Банку суд зазначив, що оскільки відсутня заборгованість у позивача перед відповідачем, тому списання спірної суми відбулося безпідставно.

Однак цей висновок суперечить попередньому висновку суду про наявність кредитної заборгованості.

Наявність боргу по договору кредиту та його розмір підтверджується матеріалами справи, зокрема, зробленим Банком розрахунком, який не оспорюється позичальником.

За таких обставин, враховуючи вищезазначені вимоги закону, п.п. 4.6., 6.4. умов та правил надання банківських послуг, списання Банком 10.10.2014 року з банківського рахунку ОСОБА_1, з карти для виплат №193796 у ПАТ КБ „Приватбанк 5180 грн. в рахунок погашення суми боргу за вищевказаним кредитним договором не можна вважати незаконним, тому в зустрічному позові слід відмовити, а з мотивувальної частини рішення суду необхідно виключити посилання на відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ „Приватбанк за кредитним договором від 21.12.2007 року.

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог як Банку, так і ОСОБА_1 слід відмовити.

Посилання ПАТ КБ „Приватбанк на порушення судом при розгляді справи норм процесуального закону, зокрема в частині дотримання процесуальних прав Банку, як сторони, диспозитивності цивільного судочинства, дослідження доказів, не знайшло свого підтвердження, доказів про допущення таких порушень судом матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року посилання на відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ „Приватбанк за кредитним договором від 21.12.2007 року.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ „Приватбанк про повернення коштів та стягнення судових витрат відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

___________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,27