АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

19 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Пищиди М.М., Черненкової Л.О.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я., ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири та відновлення права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 15.12.2014 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої суд наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 / а. с. 5 /.

З цією ухвалою не погодився відповідач ОСОБА_2 і звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду від 15.12.2014 року посилаючись на те, що вона є незаконною та необґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права /а. с. 8-11/.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я., ОСОБА_5, - про визнання недійсним договору дарування квартири та відновлення права власності, де предметом спору є квартира АДРЕСА_1 / а. с. 2-3 /.

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, у відповідності з вимогами ст.153 ЦПК України, було розглянуто заяву позивачки ОСОБА_3 про забезпечення позову /а. с. 4/ і 15.12.2014 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою суд наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 / а. с. 5 /.

Накладаючи арешт на спірну квартиру, яка належить відповідачу на праві власності, - суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є предметом спору, а отже є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення на неї арешту, оскільки невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Оскільки предметом спору, що виник між сторонами, є квартира АДРЕСА_1, власницею якої була позивачка ОСОБА_3 та яка оспорює право теперішнього власника на цю спірну квартиру, то у суду були всі правові підстави щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, оскільки нинішній власник квартири має право на відчуження цієї квартири, а в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_3 таке відчуження може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає обставинам справи та ст.ст.151-153 ЦПК України і роз'ясненням Верховного Суду України, викладених в п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 151-153,303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: