Провадження №2/200/3010/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

04 серпня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційна служба ДМУЮ про звільнення майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на праві спільної часткової власності належить ? частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Співвласниками квартири є ОСОБА_2, якій належить 1/4 частина та ОСОБА_3, якій належить 1/2 частини квартири. В квітні 2015 року, маючи намір на продаж квартири, він та співвласники, діючи через свого представника ОСОБА_4, звернулись до ПНДМНО, який, перевіряючи наявність заборон та обтяжень на квартиру з'ясував, що 18.04.2007 року в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської нотаріальної контори, який діяв як державний реєстратор, були внесені відомості про заборону на відчуження: реєстраційний номер 4822079, підстава обтяження : постанова В-3/499/02 , 30.04.2003 року, Сьома ДНК, об'єкт обтяження 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1. Причини з яких ці відомості були внесені до Єдиного реєстру обтяжень йому не відомі, жодних боргових зобов'язань він не має, на теперішній час він постійно мешкає в Ізраїлі. Протягом квітня - червень 2015 року він намагався з'ясувати причину накладання заборони, ініціатора накладання заборони. В червні 2015 року була отримана відповідь про те, що будь-яких відомостей про виконавче провадження за № В-3/499/02 не відомо, тому навіть копії постанови про заборону відчуження за виконавчим провадженням № В-3/499/02 від 30.04.2003 року, надати не мають можливості.

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла письмова заява від представника позивача, відповідно до якої останній прохав суд розглянути дану цивільну справу за його відсутністю, підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1999 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, де позивачу належить ? частина.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.04.2007 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою внесено запис про накладення заборони на відчуження ? частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

За довідкою Бабушкінського відділу ДВС ДМУЮ №0314/9165/10 від 04.06.2015 року, дане обтяження внесено Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на підставі постанови В-3/499/02 від 30.04.2003 року. На підставі інструкції з діловодства, по спливу 3 років, виконавче провадження було знищено.

Згідно з п. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Крім цього, п. 2. ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до Наказу від 25.12.2008 N 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки.

Таким чином, оскільки виконавче провадження було завершене та передане до архіву, де знищено по спливу 3 років, дія обтяження, накладеного постановою державного виконавця В-3/499/02 від 30.04.2003 року при відсутності зобов'язання позивача є протиправною, відтак позовні вимоги в частині звільнення майна з-під арешту належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших сторін, які беруть участь у справі.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання виключити реєстраційний запис №4822079 від 18.04.2007 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, то в цій частині в задоволенні позовних вимог належить відмовити, оскільки зняття арешту проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду, при цьому позивач не визначився з органом, до якого пред'явив ці вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційна служба ДМУЮ про звільнення майна з під арешту - задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту майно ОСОБА_1, на яке накладено арешт на підставі постанови №В-З/499/02 від 30.04.2003 року державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ, заборона зареєстрована у Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна за реєстровим номером 4822079 реєстратором 7-ої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори 18.04.2007 року, а саме: ? частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя Т.В.Шевцова