У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання доручення та договору дарування недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням заяви про зміну підстав позову від 11 березня 2015 року, просила визнати недійсною довіреність від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстровану в реєстрі за № 2805, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 подарувати від його імені ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. зареєстрований в реєстрі за № 2816 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, укладений між ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_6, та ОСОБА_7, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар вказану квартиру.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у реанімаційному відділенні лікарні помер її батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя батько був власником квартири АДРЕСА_1, Ѕ частини якої набув у порядку приватизації, а іншу Ѕ частини - у порядку спадкування за законом після смерті матері та після відмови позивача від права на спадщину на його користь.

Між нею та батьком за його життя була усна домовленість про те, що квартира після його смерті буде успадкована нею як єдиною дитиною.

Приблизно із серпня 2007 року батько почав спільно проживати із відповідачем у спірній квартирі, але довіри до останньої не мав, про що свідчить зберігання ним зароблених грошових коштів на рахунку у банках та оформлення довіреності на розпорядження цими коштами на позивача.

У вересні 2014 року батько потрапив у лікарню з діагнозом - інсульт, з 13 грудня 2014 року знову потрапив у лікарню, у реанімаційному відділенні якої помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті батька їй стало відомо про те, що в день його смерті приватний нотаріус Ягужинська К.Т. посвідчила договір дарування належної йому квартири на користь ОСОБА_3

Під час ознайомлення із матеріалами нотаріальної справи їй також стало відомо про те, що відчуження квартири відбувалося на підставі довіреності, яка навіть не підписувалась батьком.

Проте вказані довіреність та договір дарування не відповідали волі батька.

Зокрема, після госпіталізації батька до лікарні, відповідач ОСОБА_3 чинила їй перешкоди у спілкуванні з ним, вилучила у нього телефон та не повідомила про бажання батька побачитись із дочкою в реанімаційному відділенні лікарні.

Скориставшись безпорадним та передсмертним станом батька та всупереч його небажанню дарувати будь-кому свою квартиру, відповідач зуміла здійснити нотаріальне посвідчення довіреності від його імені на відчуження квартири, а також договору дарування.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на відсутність волевиявлення батька на укладення вказаних правочинів, а також укладення їх внаслідок тяжкої для нього обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 04 березня 1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 2000 року був власником квартири АДРЕСА_1.

31 жовтня 2014 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т. у приміщенні лікарні посвідчено довіреність, відповідно до якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 подарувати ОСОБА_3 належну йому квартиру. Відповідно до змісту цієї довіреності її прочитано ОСОБА_5 та у зв'язку із хворобою довірителя, на прохання останнього, довіреність підписана ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_5, подарувала вказану квартиру ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором дарування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Частиною 1 статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із п. 6 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що посвідчення довіреності та договору дарування не відповідало внутрішній волі ОСОБА_5

Зазначені висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги заявника про неналежну оцінку допитаних у судовому засідання свідків не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦК України.

Як убачається із матеріалів справи, у судовому засіданні в суді першої інстанції представником позивача було заявлено клопотання про оголошення перерви для підготовки клопотання про призначення експертизи (а. с. 105-107), але відповідного клопотання до ухвалення рішення у справі заявлено не було.

Таким чином, доводи касаційної скарги про незаконність ухвалених у справі судових рішень внаслідок не призначення посмертної судово-медичної експертизи з метою з'ясування обставин про те, чи здатен був померлий ОСОБА_5 за станом здоров'я самостійно підписати і прочитати вголос довіреність від ІНФОРМАЦІЯ_2 року не можуть впливати на правильність оскаржуваних рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про те, що позивачем не доведено невідповідності внутрішній волі ОСОБА_5 оспорюваних довіреності та договору дарування від його імені.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук