Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/568/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

25.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом прокурора Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та прокурора Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 рокуі

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року прокурор Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Зазначав, що арбітражний керуючий ОСОБА_3 був призначений ліквідатором боржника-банкрута ТОВ «Єлисавет-Агро» і реалізував комплекс будівель боржника, в який безпідставно входила огорожа під №N-N2, яка відповідно до рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» огорожі ЖБІ, належить на праві власності ОСОБА_2

Ця огорожа, вартість якої згідно висновку комісійної судово-будівельної експертизи №5815-5816/23 від 31.07.2012 року складає 45855 грн., 27.10.2004 року була помилково передана боржником в іпотеку.

Арбітражним керуючим ОСОБА_3 з метою задоволення вимог кредиторів та на виконання рішення господарського суду від 29.08.2006 року було проведено аукціон, за результатами якого право покупки майна банкрута здобуло ПП «Агрофірма Славутич».

Того ж дня відповідач після проведення аукціону у своєму офісі, розташованому в місті Кіровограду по вул. Верхня Пермська № 21, отримав від ОСОБА_2 повідомлення та копії рішень Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року, апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та Верховного Суду України від 31.10.2005 року про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» огорожі ЖБІ, відповідно до яких вказана огорожа належить на праві приватної власності ОСОБА_2

За таких обставин, на думку прокурора, ОСОБА_3 стало достовірно відомо, що розташована навколо будівель банкрута по АДРЕСА_1 огорожа ЖБІ неправомірно внесена в договір іпотеки від 27.10.2004 року до складу комплексу будівель боржника, так як не належить банкруту.

Не зважаючи на це, ОСОБА_2 в порушення вимог законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.ст. 210, 219, 657, 658 Цивільного кодексу України після проведення аукціону для задоволення вимог кредиторів, погашення боргу ТОВ «Єлисавет-Агро» перед АППБ «Аваль» та адміністративних витрат в процедурі банкрутства, 31.08.2006 року у своєму офісі уклав із ПП «Агрофірма Славутич» в особі директора Крутька Ю.М. договір купівлі-продажу № 1 єдиного майнового комплексу ТОВ «Єлисавет-Агро», в якому без відома ОСОБА_2 вніс в графу 15 додатку № 1 цього договору огорожу за № N-N2 по ціні 9 998,36 грн.

03.09.2006 року ОСОБА_3 направив ОСОБА_2 лист про необхідність надання належним чином завірених копій судових рішень щодо спірної огорожі ЖБІ, на який 15.09.2006 року отримав від позивача відповідні копії судових рішень, завірених Бобринецьким районним судом Кіровоградської області.

Проте, ніяких дій щодо повернення ОСОБА_2 належного йому майна чи компенсації за нього відповідач не вчинив.

ОСОБА_3 було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є службова недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам потерпілого ОСОБА_2

Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2014 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України у зв'язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрито.

Цивільний позов ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 20000 грн., а також позов прокурора Бобринецького району Кіровоградської області, заявлений в інтересах ОСОБА_2, про стягнення матеріальних збитків в сумі 45855 грн. залишено без розгляду.

Прокурор вважає, що відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 01.10.2014 року, якою закрито кримінальну справу, не підлягають доказуванню в цивільному процесі та є обов'язковими для суду.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди 45 855 грн.

Під час розгляду справи судом ОСОБА_2 збільшив розмір позовних вимог на суму інфляційних втрат за період з 31.08.2006 року по 09.2014 року, у зв'язку з чим просив стягнути з відповідача 87170,36 грн. у відшкодування майнової шкоди.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовані тим, що після придбання позивачем огорожі він мав намір обміняти її на приміщення ПТО, однак, оскільки відповідач її реалізував, виконання позивачем обміну стало неможливим, що позбавило позивача та його дочку права на майно.

Цим позивачеві завдані тяжкі фізичні та душевні страждання. Через брак коштів, який виник з вини ОСОБА_3, позивач втратив можливість прооперуватися, а його дочку оздоровити в санаторії, внаслідок чого здоров'я позивача та його дочки значно погіршилося. Позивач втратив душевний спокій та моральне благополуччя, істотно порушилися його нормальні душевні зв'язки, погіршилися взаємовідносини з членами сім'ї. Крім того, позивач змушений був постійно принижуватися та звертатися до різних юристів з проханням про надання безоплатної юридичної допомоги. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у 20000 грн.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційних скаргах ОСОБА_2 і прокурор Бобринецького району Кіровоградської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 і прокурора Кроловецької О.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу відповідача і його представника, адвоката Коротича В.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 13.04.2001 року №18/1 будівлі та споруди, які розташовані в АДРЕСА_1, належали на праві власності ВАТ Бобринецький «Райагрохім».

З довідки про балансову вартість будівель, які належать ВАТ Бобринецький «Райагрохім», вбачається, що до складу його майна входила також огорожа (а.с.92-95).

ОСОБА_2 та ВАТ Бобринецький «Райагрохім» уклали договір купівлі-продажу від 21.08.2002 року, за змістом якого ВАТ Бобринецький «Райагрохім» продав, а ОСОБА_2 купив металеву огорожу, огорожу з ЖБІ - центральної садиби, АРУП-8, які знаходиться на території та кругом території ВАТ Бобринецький «Райагрохім», за 24003,05 грн. (а.с.78).

Проте, з копій довідок-характеристик БТІ №244 від 15.07.2004 року та №435 від 27.10.2004 року, виданих ТОВ «Єлисавет-Агро», вбачається, що майно, розташоване по АДРЕСА_1, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №18/1 як таке, що належить ТОВ «Єлисавет-Агро» на підставі рішення суду від 9.07.2004 року за №6/144, до складу якого відповідно до відомостей короткої технічної характеристики входить також огорожа під літерою «N-N2» (а.с.98,100).

Між ТОВ «Єлисавет-Агро» та АППБ «Аваль» було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 27.10.2004 року, відповідно до якого предметом іпотеки є вказане нерухоме майно ТОВ «Єлисавет-Агро», зокрема огорожа (а.с.133-140).

За таких обставин суд дійшов висновку, що відомості щодо належності огорожі під літерою «N-N2» у зв'язку з укладенням ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року до інвентарної справи нерухомості, розташованої по АДРЕСА_1, не вносились.

Відповідно до ч.3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ухвалі апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року, що набрала законної сили, вказано, що 21 серпня 2002 року був укладений договір між ВАТ Бобринецький «Райагрохім» та ОСОБА_2, відповідно до якого останній купив металеву огорожу з ЖБІ і КРУП-8 за 24003,05 грн.

29.12.2003 року між ВАТ Бобринецький «Райагрохім» та ТОВ «Єлисавет-Агро» було укладено договір купівлі-продажу об'єктів - 17 одиниць, на загальну суму 75563 грн. В переліку проданого майна металеві огорожі не вказані, що підтверджується і актом прийому-передачі та рішенням господарського суду Кіровоградської області від 09.07.2004 року (а.с.155).

Вказані обставини в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є встановленими та доказуванню не підлягають.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року у справі №2-772, яке було залишено без змін ухвалами апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та Верховного Суду України від 31.10.2005 року і набрало законної сили, витребувано металеву огорожу та огорожу ЖБІ, що належить на праві власності ОСОБА_2, з чужого незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро».

Також ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02.06.2005 року роз'яснено, що огорожа центральної садиби по периметру та металева огорожа в ВАТ «Бобринецький райагрохім», що знаходиться по АДРЕСА_1, повністю належить ОСОБА_2 (а.с.152-157).

З акту державного виконавця від 07.06.2005 року, заяви ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі та постанови старшого державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Кіровоградського обласного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 вересня 2005 року встановлено, що примусове виконання виконавчого листа №2-772 від 01.12.2004 року, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, закінчено, а вищевказане рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області виконане (а.с.112-114).

З копії акту контроля інвентарної справи від 15.04.2008 року вбачається, що перелік майна, вказаний в рішенні господарського суду від 09.07.2004 року, не співпадає з переліком інвентарної справи (а.с.105).

Згідно п.п. 1.4, 1.7, 2, 11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року (із змінами; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарські споруди (огорожі) належать до об'єктів, що підлягають технічній інвентаризації. Для проведення інвентаризаційних робіт з юридичними особами укладаються договори, а з фізичними особами - замовлення-зобов'язання. У разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, бюро технічної інвентаризації вносить до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення.

Враховуючи наведене, суд встановив, що відомості щодо належності огорожі по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у зв'язку з укладенням останнім договору купівлі-продажу від 21.08.2002 року та витребуванням ОСОБА_2 з незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» за рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року у справі №2-772, огорожі до інвентарної справи нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, не вносились.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не вжив необхідних належних заходів щодо внесення до інвентарної справи нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1, відповідних змін (виправлень) у зв'язку зі зміною власника огорожі, не надав до інвентарної справи БТІ належним чином засвідчений договір купівлі-продажу від 21.08.2002 року та копію рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року по справі №2-772.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 03.05.2006 року №9/46 визнано банкрутом відсутнього боржника - товариство з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-агро», відкрито ліквідаційну процедуру щодо банкрута, призначено ліквідатором банкрута - товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Єлисавет-агро» арбітражного керуючого ОСОБА_3 та скасовано заходи щодо забезпечення грошових вимог кредиторів в частині заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-агро», м. Кіровоград, вул. Тімірязєва, 75, і всім його органам управління відчуження у будь-який спосіб належних боржнику на праві власності основних засобів (фондів) та вчинення дій щодо реорганізації та ліквідації юридичної особи боржника, застосовані згідно ухвали від 22.03.2006 року (а.с.120-123).

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюються Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: укладення угод, пов'язаних з відчуженням майна банкрута чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому цим розділом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Відповідно до вимог п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» 21 квітня 1999 року № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадку передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом виконавче провадження підлягає закінченню.

За змістом ч.1 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Зі змісту копій листа арбітражного керуючого ОСОБА_3 від 18.05.2006 року до державної виконавчої служби Кіровоградської області про надання інформації про наявність у виконавчій службі на виконанні виконавчих листів відносно ТОВ «Єлисавет-Агро» та відповіді Департаменту Державної виконавчої служби у Кіровоградському районі №4819 від 12.07.2006 року судом встановлено, що виконавче провадження про витребування на користь ОСОБА_2 огорожі з незаконного володіння ТОВ «Єлисавет-Агро» відсутнє (а.с.111,125).

На виконання своїх повноважень відповідач ОСОБА_3, як арбітражний керуючий, для виявлення майна відсутнього боржника направив запити до Бобринецької дільниці Кіровоградського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 07.06.2006 року про зареєстровані об'єкти нерухомості за ТОВ «Єлисавет-Агро» (а.с.110) та від 13.06.2006 року надання витягу з державного реєстру про належність нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, ТОВ «Єлисавет-Агро» (а.с.118).

Відповідно до копій акту попереднього контролю по інвентаризаційній справі від 21.06.2006 року, акту поточних змін від 06.2006 року та довідки-характеристики Бобринецької дільниці КОБТІ №205 від 05.07.2006 року виданої ТОВ «Єлисавет-Агро» для подання в господарський суд встановлено, що майно, розташоване по АДРЕСА_1, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №18/1 належить ТОВ «Єлисавет-Агро» на підставі рішення суду від 9.07.2004 року за №6/144, до складу якого відповідно до відомостей короткої технічної характеристики віднесена також огорожа під літерою «N-N2» (а.с.101,103,104).

На підставі вказаних документів Бобринецької дільниці КОБТІ відповідач ОСОБА_3 в межах повноважень арбітражного керуючого (ліквідатора), визначених зокрема ст.ст. 31, 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), здійснив інвентаризацію майна банкрута - ТОВ «Єлисавет-Агро» зі складанням інвентарного опису основних засобів, до переліку якого належала зокрема і огорожа (а.с.130).

Відповідач надав оголошення про втрату печатки в газеті «Народне слово» від 23 травня 2006 року №54 (2379) та від 25 липня 2006 року №79 (2404) про пропозицію до продажу майна банкрута ТОВ «Єлисавет-Агро» з аукціону (а.с.106-108).

Частинами 1, 10 статті 30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

За результатами проведення 29 серпня 2006 року аукціону з продажу об'єкту: Лот №1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входила і огорожа з/б, переможцем аукціону був визнаний - ПП «Агрофірма «Славутич», що підтверджується протоколом №1 аукціону по продажу майна за підписами ліквідатора, продавця, покупця та затверджений ліквідатором ТОВ «Єлисавет-Агро» ОСОБА_3 (а.с.109, 161).

29.08.2006 року після проведення аукціону позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача ОСОБА_3 із заявою, якою повідомив про належність йому на праві власності огорожі та додав до заяви не засвідчені копії рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01.12.2004 року у справі №2-772, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 12.05.2005 року та ухвалу Верховного Суду України від 31.10.2005 року (а.с.164).

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси. Частиною 4 статті 24 цього Закону визначено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд: розглядає скарги на дії учасників ліквідаційної процедури; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Між тим позивач, вважаючи, що його права були порушені арбітражним керуючим, не оскаржив в судовому порядку його дії щодо включення огорожі до ліквідаційної маси, проведення торгів з продажу огорожі та результати аукціону, оформлені протоколом №1 аукціону по продажу майна від 29.08.2006 року в ході ліквідаційної процедури до господарського суду Кіровоградської області.

За результатами аукціону від 29.08.2006 року арбітражним керуючим ОСОБА_3 від імені ТОВ «Єлисавет-Агро» укладено з приватним підприємством «Агрофірма «Славутич» договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року, за яким продавець зобов'язується продати і передати у власність покупця нерухомість, а саме майновий комплекс (майно відповідно до додатку №1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується прийняти та сплатити за нього ціну, відповідно до умов, що визначені в цьому договорі, яка складає 84660 грн.

За змістом додатку до договору №1 від 31 серпня 2006 року, що є невід'ємною частиною договору, до складу відчуженого майна також входить «Огорожа (N-N2)», продана за кошти в сумі 8331,97грн.(без ПДВ), а з ПДВ - 9998,36грн. (а.с.162-163).

За вказаним договором огорожа N-N2 ТОВ «Єлисавет-Агро» передана ПП«Агрофірма «Славутич», що підтверджено актом приймання-передачі основних засобів (а.с.117). Вказаний договір купівлі-продажу в ліквідаційній процедурі від 31 серпня 2006 року також позивачем ні в ході ліквідаційної процедури, ні поза її межами в судовому порядку не оскаржений.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 12.12.2006 року №9/46 звіт ліквідатора, арбітражного керуючого ОСОБА_3 та ліквідаційний баланс банкрута товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисавет-Агро» затверджено, юридична особа - банкрут ТОВ «Єлисавет-Агро» ліквідовано, а провадження у справі припинено.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що ліквідаційна процедура та задоволення вимог кредиторів ТОВ «Єлисавет-Агро» здійснено у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Посилання позивача і прокурора на те, що відповідач не виконав свій обов'язок по самостійному оскарженню своїх дій та результатів проведених ним торгів в межах ліквідаційної процедури до господарського суду Кіровоградської області суд визнав необгнутованими, оскільки нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року N 2343-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено такого обов'язку відповідача.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду Украхни у п.2 постанови № 6 від 27.03.1992 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003 року) роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні

мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд виходив з того, що вироку, який набрав законної сили, відносно ОСОБА_3 немає, а постанова від 01.10.2014 року Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у кримінальній справі №396/2047/14-к, якою ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК у зв'язку із закінченням строків давності, цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду, а кримінальну справу відносно закрито (а.с.158-160), відповідно до положень ч.4 ст. 61 ЦПК України не є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, та не звільняє позивача та прокурора від доказування в цивільному процесі тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, зокрема протиправності дій (бездіялоності) відповідача ОСОБА_3, його вини у заподіянні шкоди ОСОБА_2, наявність шкоди, та причинного зв'язку між діями ОСОБА_3 та завданою позивачеві шкодою.

З пояснень позивача і матеріалів справи вбачається, що у технічній документації на комплекс будівель належна позивачеві огорожа зазначена як складова цих будівель, що є власністю ліквідованого підприємства. Про належність огорожі позивачеві відповідач дізнався з його слів вже після проведення аукціону.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що вини відповідача в продажу належної позивачеві огорожі немає, тому не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню позивачеві матеріальної і моральної шкоди.

Позивач пояснив і це вбачається з матеріалів справи, що він придбав огорожу не як частину нерухомості, а як залізобетонну конструкцію без права на земельну ділянку, на якій вона розташована.

Після набрання чинності рішенням суду про витребування цієї огорожі на користь позивача йому не чинилися перешкоди в тому, щоб забрати огорожу і реалізувати належне йому право власності, проте позивач не зробив цього з особистих причин.

Суд встановив, що право власності позивача на огорожу було порушено. Проте захист права власності позивача не може здійснюватися за рахунок порушення прав відповідача шляхом покладення на нього обов'язку відшкодувати позивачеві вартість огорожі. При цьому суд встановив, що відповідач діяв відповідно до закону, що підтверджується ухвалою господарського суду, який затвердив звіт.

У зв'язку з цим суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права на огорожу, яка є в наявності.

Не можна визнати обгрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що позивач позбавлений права вимагати повернення йому огорожі, оскільки вона реалізована в порядку виконання судового рішення. Такі доводи є помилковими, оскільки продаж на аукціоні відбувався в порядку процедури ліквідації підприємства, а не у зв'язку з виконанням рішення суду.

Рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокурора Бобринецького району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградскьої області від 13 січня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: