АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4891/15 Головуючий 1 інст. - Марченко О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пономаренко Ю.А.,

суддів - Івах А.П. , Шевченко Н.Ф.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

04 березня 2015 в судовому засіданні сторонами подана до суду спільно укладена та підписана мирова угода, яку сторони в судовому засіданні підтримали і просили суд її затвердити та закрити провадження у справі..

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 згідно якої :

1. Договір довічного утримання від 07.06.2008 року, реєстраційний номер 2-438, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Зімніцькою В.П., вважається таким, що розірваний за згодою сторін, оскільки до цього часу договір виконувався ОСОБА_2 належним чином, як в частині матеріального забезпечення (харчування, догляду , одягу, необхідної допомоги), так і шляхом значного обсягу здійсненного набувачем за власний кошт ремонту квартири АДРЕСА_1, що є предметом договору довічного утримання.

2. Вказаний договір розривається внаслідок змін що відбулися в сімейному стані ОСОБА_1 - укладення шлюбу з громадянкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 02 вересня 2014 року ( свідоцтво НОМЕР_2), оскільки зазначена підстава має істотне значення з боку набувача ОСОБА_2

3. Визнати право власності і на 11/18 часток квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, ІНП НОМЕР_1.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання - закрито.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що не погоджується з вказаною ухвалою та вважає її постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить в своїй апеляційній скарзі скасувати ухвалу, та постановити нову, відповідно до засад справедливості та розумності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що предметом розгляду справи судом першої інстанції були позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд. Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як роз'яснено у п.24 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, у разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, та не врахував, що відповідно до вимог ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції всупереч вищезазначеній нормі закону затвердив мирову угоду, визнавши право власності за ОСОБА_1 на 11/18 часток квартири АДРЕСА_1 .

Проте, підстави набуття права власності встановлено ст.328 ЦК України, в якій, зокрема зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права є одним із засобів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнаючи відповідно до умов мирової угоди право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 , суд першої інстанції в порушення ст.328 ЦК України не перевірив чи ця мирова угода не суперечить положенням закону про перехід права власності.

Таким чином, ухвалу судом першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому на підставі п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України ухвала підлягає скасування з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2015 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання направити до Московського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий

Судді