УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 30 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Цей договір був укладений з метою захисту спірної квартири від неправомірних посягань колишньої дружини та не мав мети дійсно продавати відповідачу квартиру. Після закінчення судових процесів з колишньою дружиною у травні-липні 2013 року відповідач відмовилася повернути спірну квартиру, не зважаючи на домовленості між ними, заволоділа квартирою шляхом обману. Просив про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

17 грудня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва допущено ОСОБА_5 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

23 грудня 2015 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на праві власності по договору купівлі-продажу, укладеного 23 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. Заява мотивована тим, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи предмет та підстави позову, суд вважає можливим накласти заборону на відчуження квартири.

Керуючись ст.ст. 151 - 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити повністю.

Заборонити вчиняти дії, які спрямовані на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 на праві особистої власності .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.Є.Арапіна