АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1775/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/800/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 (1) Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Остапенко В.О., Митрофанової Л.В.,

при секретарі Трофименко О.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи - Софіївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, Орган опіки та піклування виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, про зміну черговості одержання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 10 жовтня 2013 року помер їх дядько - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, у вигляді житлового будинку та земельних ділянок. За життя дядьком заповіту складено не було. У 2014 році вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак отримали відмову у звязку з тим, що спадкоємицею першої черги є онука померлого неповнолітня ОСОБА_3, яка успадковує цілу частку спадщини, яка належала б її батьку ОСОБА_8, померлому 12.09.2013 року. Вважають відмову нотаріуса незаконною, так як їх дядько ОСОБА_7 тривалий час тяжко хворів на туберкульоз, через що останнім часом перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися, себе не обслуговував, потребував стороннього догляду, вони ж забезпечували його матеріально, піклувалися про нього, здійснили поховання, а також у теперішній час доглядають за спадковим будинком у с.Андріївка Софіївського району Дніпропетровської області. Тому просили суд змінити черговість отримання права на спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 10 жовтня 2013 року та визнати за ними - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні їх позовних вимог.

В апеляційних скаргах позивачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6, кожен окремо, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на їх думку, суд неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, не зясував всі обставини справи, безпідставно взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також не звернув увагу на те, що копії листів батька ОСОБА_12 ОСОБА_8 не можуть бути належними та допустимими доказами. Крім того, при обґрунтуванні рішення суд вказав про дослідження спадкової справи, однак до самої справи їх не долучив та не надав сторонам можливості з ними обзнайомитись.

В своїх запереченнях відповідач ОСОБА_13 просить апеляційні скарги відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року помер ОСОБА_7, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 і є дядьком позивачів. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з права власності на житловий будинок та земельні ділянки. За життя ОСОБА_7 заповіту складено не було. У 2014 році позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

25 квітня 2014 року та 4 червня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ОСОБА_7 у звязку з тим, що спадкоємицею першої черги є онука померлого - ОСОБА_3, яка успадковує цілу частку спадщини, а саме житловий будинок № 32 по вулиці Колгоспна в с. Андріївка Софіївського району Дніпропетровської області та земельні ділянки, які належали б її батьку ОСОБА_8, померлому 12.09.2013 року, тобто до смерті спадкодавця, який є його батьком, відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

Позивачі з прийнятим рішенням не погоджуються, так як їх дядько ОСОБА_7 тривалий час тяжко хворів на туберкульоз. Останнім часом на протязі трьох років через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, не міг самостійно пересуватися, себе не обслуговував, потребував стороннього догляду.

Весь час перебування ОСОБА_7 у безпорадному стані позивачі систематично забезпечували його матеріально, купляли ліки за особисті кошти, мешкали разом з ним, підтримуючи його фізично тяжкий стан, піклувалися про нього.

Також поховання ОСОБА_7 було здійснено за кошти позивачів, і на даний момент вони доглядають будинок у с.Андріївка Софіївського району.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами та їх представником не доведено наявність підстав, передбачених ст. 1259 ЦК України для зміни черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як розяснено у п. 5.2 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-755/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо недоведеності позивачами наявності всіх вищезазначених обставин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобовязаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у звязку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом обґрунтовано не взято до уваги довідку видану на ОСОБА_7, в якій зазначено, що через важку хворобу він перебував у безпорадному стані, самостійно не пересувався, себе не обслуговував, потребував стороннього догляду та медичного обслуговування, оскільки ця довідка видана у травні 2014 року фельдшером ОСОБА_11, якій не надано право видавати такі довідки. Крім того, допитана у якості свідка ОСОБА_11 спростувала викладені нею у довідці обставини, пояснивши, що ОСОБА_7 самостійно пересувався та обслуговував себе, потребував медичної допомоги, яку вона йому надавала, за місяць до смерті.

Наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_14, ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 у вихідні дні приїздив до ОСОБА_7, привозив харчі та оплачував догляд за ним, які ними було підтверджено в судовому засіданні в суді першої інстанції, суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони не містять свідчень про конкретний відрізок часу, коли ОСОБА_6 відвідував ОСОБА_7 та не свідчать про здійснення першим опіки над ОСОБА_7, про безпорадний стан останнього, його матеріальне забезпечення тощо.

Що стосується позивача ОСОБА_5, то в матеріалах справи відсутні будь-які докази тому, що вона якимось чином опікувалась над спадкодавцем.

В той час як у матеріалах справи містяться докази того, що ОСОБА_7 за життя отримував пенсію, а також орендну плату за здані в оренду земельні ділянки, якими він розпоряджався самостійно.

Доводи позивачів про те, що спадкодавець тяжко хворів, перебував у безпорадному стані, потребував стороннього догляду та матеріального забезпечення, яке йому надавали вони, крім вищезазначеного, спростовуються такими фактами та обставинами.

Із довідки, виданої КЗ «Софіївська ЦРЛ ДОР» видно, що ОСОБА_7 протягом 2013 року на лікуванні у закладі не перебував (а.с. 69 т. 1).

Діагноз: інфільтративний туберкульоз в/долі лівої легені було встановлено йому в 1990 році (а.с. 80-81 т. 1 ).

У будинку 57 по вул. Колгоспна в с. Андріївка Софіївського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 проживав із сином ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, який був працездатним (а.с. 96 т. 1) і який помер 12 вересня 2013 року, тобто майже за місяць до смерті батька.

У жовтні 2011 року, у червні 2012 року ОСОБА_7 особисто звертався із заявами до Софіївського РВВС з приводу погрози здоровю та побиттю сина сторонніми людьми, а в денний час 14 червня 2013 року до цього ж відділення міліції надійшло повідомлення про пожежу у будинку ОСОБА_7, причиною пожежі було необережне поводження з вогнем власника домоволодіння ОСОБА_7 (а.с. 94-95, 97-101 т. 1).

Інші доводи позивачів колегія суддів до уваги не сприймає, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці і відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: