Справа № 590/1119/15-ц
Провадження №2-з/590/5/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року смт. Ямпіль

Сумської області

Суддя Ямпільського районного суду Сумської області Сатарова О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 30 000,00 грн. та неустойки за порушення грошового зобовязання в розмірі 36 000,00 грн.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, а саме:

-«Машину ГАЗ-2705 вантажний; ВМ6657АС 2006 р.в. червоного кольору м.куз. 9815.

-А також на майно: телевізор, холодильники, мороз. камери, килими, меблі.

-Житловий будинок, розташований в смт. Свеса, вул.. Дачна, 31/1.»

Згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно розяснень Пленуму ВСУ, які містяться в постанові № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, згідно з ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, вважаю, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Так, в заяві про забезпечення позову не зазначено дані про реєстрацію транспортного засобу, на який позивач просить накласти арешт, не додано доказів, які б підтверджували те, що цей транспортний засіб зареєстрований і перебуває у власності відповідача ОСОБА_3, не надано доказів, які підтверджували і те, що житловий будинок, розташований в смт. Свеса, вул.. Дачна, 31/1 також належить на праві власності відповідачу.

Крім того позивачка просить накласти арешт на перелічене нею в заяві рухоме майно (телевізор, холодильники, мороз. камери, килими, меблі), але нею також не надано жодних доказів на підтвердження того, що перелічене позивачкою рухоме майно взагалі наявне та належить на праві власності саме відповідачу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, позивач не вказує, у чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, вказуючи лише в обґрунтуванні накладення арешту на житловий будинок, що «їй стало відомо, що відповідачка збирається його продати».

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1.

Ухвала про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Суддя О.В. Сатарова