Провадження № 2/522/4466/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Герасименко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про повернення банківського вкладу , судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.10.2014 року звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про стягнення грошових коштів у розмірі 4274,57 дол. США, що згідно еквівалентно по курсу НБУ станом на 14.10.2014р. становить 55 367 грн., та про стягнення судових витрат, а саме судовий збір у розмірі 553,67 грн. та за оплату правової допомоги адвоката у сумі 2000 грн. в процесі розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за вкладом виходячи з офіційного курсу НБУ станом на 01.12.2014р. в сумі 63 947 грн.

По зазначеній справі 01.12.2014р. Приморським районним судом м.Одеси постановлено заочне рішення (головуючий суддя турецький О.С.), яким позов був задоволений частково.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.01.2015р. заочне рішення суду від 01.12.2014р. було скасовано та справа призначена до нового розгляду.

В обґрунтування позову зазначила, що 28.08.2013 року між нею та ПАТ АБ «Порто-Франко» був укладений Договір банківського рахунку № НОМЕР_2 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3/НОМЕР_2 в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку. Також між сторонами було укладено 28.08.2013р. Договір банківського вкладу («Короткотерміновий Морський») №63002, предметом якого є відкриття депозитного рахунку в іноземній валюті на строк до 27.02.2014р. та згідно якого внесено 1100 долл. США з виплатою 8,5 % річних. Строк дії договору закінчився, залишок коштів на рахунку складає 4 274,57 дол. США. У зв'язку з цим вона зверталася неодноразово до Банку з вимогою виплати залишку цих коштів, і письмово 01.10.2104р, яку банк отримав 08.10.2014р. таки чином відповідач порушив умови договору. Позивач вимушений був укласти з адвокатом Вінчковським В.Л. договір про надання правової допомоги у цивільній справі для захисту своїх прав, за яким оплата послуг становить 2000 грн.

В судове засідання 24.03.2015 року позивач та представник позивача - Вінчковський В.Л.. (діє на підставі договору від 29.09.13) не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Але в матеріалах справа наявна письмова заява ОСОБА_1 від 01.12.2014р. про розгляд справи у її відсутність.(а.с.22).

Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, про поважність причин неявки суду не повідомив.

Суд, у зв'язку з неявкою позивача, його представника, відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

З позову вбачається, що 28.08.2013 року між ОСОБА_1 (надалі позивач, вкладник) та ПАТ АБ «Порто-Франко» (надалі відповідач, боржник) був укладений Договір банківського рахунку № НОМЕР_2 про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_3/НОМЕР_2 в доларах США та здійснення розрахунково-касового обслуговування цього рахунку (а.с.5-6).

Згідно п. 2.1.2. договору вкладник має право вимагати від Банку своєчасного та повного здійснення розрахунків та інших вказаних у договорі послуг. Вимагати своєчасного та повного здійснення розрахунків та інших обговорених цим договором послуг.

Даний договір відповідає правовідносинам, які регулюються ст.ст.. 626, 638, ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи також вбачається, що 03.07.2014р. між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_1 укладено Договір банківського вкладу (Короткотерміновий Морський») №63002, (а.с.7-8), предметом якого є відкриття депозитного рахунку в іноземній валюті на строк до 27.02.2014р. та згідно якого внесено 11000 дол.США з виплатою за користування грошами 8,5 % річних, відповідно до розділу І якого Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок в іноземній валюті НОМЕР_4/НОМЕР_2 в дол.США на строк до 27.02.2014р.

Згідно п.3.2.3. Банк зобов'язаний видати вкладнику готівкою вклад з нарахуванням процентів по закінченню терміну дії договору, або за первісною вимогою вкладника відповідно до п.2.2.1, 3.1.4., 3.1.5.

Згідно п.3.1.5. у випадку отримання вкладу готівкою, вкладник зобов'язується письмово повідомити Банк про свої наміри та № банківських дня до бажаної дати отримання грошових коштів, якщо сума вкладу перевищує 15 000 грн.

Згідно п.4.2. в разі закінчення строку дії цього договору, Банк перераховує с уму вкладу на поточний рахунок № НОМЕР_3/НОМЕР_2 в АБ «Порто-Франко». Грошові кошти з цього рахунку вкладник має право отримати в будь-який час згідно графіку роботи Банку з урахуванням вимог п.3.1.3. договору.

Судом встановлено, що згідно виписки з особистого рахунку позивача станом на 11.09..2014 року залишок коштів на рахунку становить 4274,57 дол. США (а.с.9).

Позивач звертався до банку з вимогою про повернення вкладу, про свідчить поштове повідомлення від 07.10.2014р, проте відповідь не була надана позивачу.

У зв'язку з вищенаведеним позивач вважає, що відповідач порушив його право неповерненням в повній мірі належним йому коштів.

Суд погоджується з тим, що відповідач порушив право позивача, не виплативши позивачу залишок коштів з його рахунку виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини першої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Судом встановлено так як ця інформація э загально відомою і доступною, що Постановою Правління Національного банку України від 26 вересня 2014 року № 610 «Про віднесення ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних» було віднесено ПАТ АБ «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 вересня 2014 року № 103 було розпочато процедуру виведення ПАТ АБ «Порто-Франко» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29 вересня 2014 року по 29 грудня 2014 року.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АБ «ПОРТО - ФРАНКО», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 169 від 29.12.2014 про продовження строку тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО - ФРАНКО» до 29.01.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО - ФРАНКО» Красюка Ігоря Івановича до 29.01.2015 включно. (публічна інформація).

Відповідно до постанови правління НБУ від 30.01.2015р. №67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ПОРТО_ФРАНКО» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015р. №19 «Про початок процедури ліквідації АБ «ПОРТО_ФРАНКО» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації банка. та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Красюка Ігоря Івановича строком 1 рік з 30.01.2015р. по 29.01.2016р..

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

Як вбачається з матеріалів справи наявні докази про те, що строк за договором банківського вкладу закінчився та залишок цих коштів перерахований на рахунок за договором банківського рахунку.

З огляду на викладене, судом встановлено, що на підставі Договору банківського рахунку, укладеного 28.08. 2013 року між позивачем та відповідачем у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання, зокрема, щодо виконання розпорядження позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ч. 2 ст. 1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті і останній не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку , у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами на даному рахунку.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено те, що вкладник не має права вимагати від Банку тих коштів, що знаходяться на його рахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст.192, 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, грошові кошти- є річчю (майном). Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. Також це відповідає ст..6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У зв'язку з зазначеним та враховуючи, що відповідач є кредитором позивача за договором банківського рахунку від 03.06. 2013 року на який переведені кошти з вкладу а договором банківського вкладу по закінченню терміну його дії, щодо виконання відповідачем зобов'язань за зазначеним договором, зокрема щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 35 301,25 дол. США, є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" .

Також згідно ч.9 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

Крім того, у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.( Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 02.07.2014, № 6-79цс14, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах).

У зв'язку з цим враховуючи що термін дії договорі сплив, банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в повному обсязі, чим порушив грошові зобов'язання.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума еквівалентна 4 274,57 дол США яка згідно курсу НБУ станом на 01.12.2014р. становить 64 375 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. згідно договору з адвокатом Вінчковським В.Л. про надання правової допомоги від 29.09.2014р.(а.с.11-12) у цивільній справі для захисту своїх прав. Згідно п.4.1. вартість послуг по договору складає суму зазначену в актах виконаних робіт, а предоплата складає 50 % від загальної вартості послуг. Проте в обґрунтування вказаних вимог суду не було надано адвокатське свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю Вінчковського В.Л. , ані акти виконаних робіт, ані квитанції про фактичну сплату вказаних коштів. Тому у зв'язку з відсутністю належних доказів суд в цій частині відмовляє позивачу у задоволені цих вимог.

Згідно ст..88 ЦПК України позовні вимоги про стягнення судового збору підлягають задоволенню .

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. В частині стягнення боргу в доларах США слід відмовити.

Також згідно ст..88 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 90 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст..1.3,10,11,15,60,88, ч.2 ст.169, 208-209,212-215,218 ЦПК України, ст..ст. ст. 1.2, 26,36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ,ст..ст.15,16, 192,386, 509, 533,1058,1060, 1066, ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність"суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» про повернення банківського вкладу, судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» (м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, ) на користь ОСОБА_1 (І.П.Н. НОМЕР_1) грошові кошти за Договором банківського рахунку

(«Короткотерміновий Морський») №63002 від 03.06.2013 року та які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_3/НОМЕР_2 у розмірі 4274,57 дол. США, що за курсом НБУ становить 64 375( шістдесят чотири тисячі триста сімдесят п'ять ) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» (м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, ) на користь ОСОБА_1 (І.П.Н. НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 553 (п'ятсот п'ятдесят три) грн.67 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Порто-Франко» (м. Одеса, вул. Пушкінська, 10, ) на користь держави судові витрати у розмірі 90 (дев'яносто ) грн..

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

25.03.2015