АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини та дружини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частини доходу ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 додаткові витрати на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 100 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 05 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Суд вважав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на користь позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення аліментів та додаткових витрат на користь дружини, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позову в цій частині та відсутності правових підстав.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Встановлено, що з 22 вересня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд врахував, що відповідач має постійну роботу, стабільний заробіток, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів в розмірі ј частини його заробітку, починаючи з 05 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

З довідки № 76 від 02 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 навчається у 6 класі струнно-смикового відділу по класу скрипки у дитячій музичній школі №28 (а.с.21).

Відповідно до довідки № 125 від 05 червня 2015 року плата за навчання в музичні школі складає 120 грн. 00 коп. на місяць (а.с.66).

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме: музичними здібностями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача додаткові витрати та аліменти на своє утримання, пояснюючи це тим, що вона є інвалідом 1 групи і потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 2, ч.3 ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці встановлена перша група інвалідності з 18 червня 2013 року (а.с. 19), тобто в період часу, коли сторони ще перебували в зареєстрованому шлюбі.

З довідки управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва № 617 від 28 січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 2 714 грн. 13 коп. (а.с.22).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт непрацездатності у зв'язку із отриманням 1 групи інвалідності не є безумовною підставою для виникнення у відповідача обов'язку надання матеріальної допомоги, оскільки позивачка повинна довести необхідність отримання такої допомоги.

Також слід погодитися з висновком суду про безпідставність вимог про стягнення додаткових витрат, оскільки позивачкою не доведено належними доказами, передбаченими ст. 59 ЦПК України, що позивачка понесла такі додаткові витрати.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 16 червня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук