УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області про відшкодування матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державного бюджету України 116 110 грн 43 коп. втраченого заробітку та інших грошових доходів, 3 112 грн 60 коп. сплачених штрафів і 58 500 грн витрат на надання юридичної допомоги, у зв'язку із незаконним перебуванням її під слідством, під вартою та незаконним засудженням, зобов'язати прокуратуру м. Чернігова повернути їй вилучені органами досудового розслідування сережки.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що з 03 листопада 2001 року перебувала під слідством та під вартою, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та Верховного Суду України від 15 березня 2005 року, визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185 та ч. 1 ст. 115 КК України, та засуджена до 10 років позбавлення волі.

Однак рішенням Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2012 року визнано порушення її прав на справедливий розгляд справи судами всіх інстанцій і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2013 року вирок та ухвали судів апеляційної та касаційної інстанцій скасовано, справу направлено на нове розслідування.

01 березня 2014 року постановою прокурора кримінальне провадження щодо позивачки за ст. 94, ч. 3 ст 140 КК України (в редакції 1960 року) закрите у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості.

Отже, позивачка перебувала під слідством з 03 листопада 2001 року по 01 березня 2014 року, тобто 12 років 3 місяці 25 днів, з них 8 років 7 місяців 5 днів (в період з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року) була незаконно позбавлена волі за злочин, якого не вчиняла, чим їй завдано матеріальної шкоди.

31 березня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до прокуратури м. Чернігова із заявою про відшкодування завданої їй матеріальної шкоди, однак їй було відмовлено, просила задовольнити позов.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 90 884 грн 34 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, з яких: 71 287 грн 75 коп. - втрачений заробіток, 1 096 грн 59 коп. - сплачений штраф на виконання вироку суду, 18 500 грн - витрати, пов'язані із наданням юридичної допомоги.

У решті позовних вимог про стягнення втраченого заробітку, витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, а також зобов'язання повернути сережки відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в частині відмови у стягненні 35 000 грн витрат на правову допомогу змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 121 987 грн 12 коп. втраченої заробітної плати за період з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року, 1 096 грн 59 коп. грошових коштів, сплачених на виконання вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року на користь потерпілого ОСОБА_7, 3 112 грн 60 коп. витрат, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з виконанням вироку суду, 53 500 грн, сплачених ОСОБА_6 у зв'язку з наданням їй юридичної допомоги, а всього 179 696 грн 31 коп.

В іншій частині, зокрема в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втраченого заробітку за час роботи позивачки у ПрАТ «Центр експлуатації-зв'язок» та відповідної компенсації, відмови у стягненні витрат, пов'язаних із наданням юридичної допомоги за представництво її інтересів у Європейському суді з прав людини, які відшкодовані їй за рішенням Європейського суду з прав людини 15 листопада 2012 року, рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року рішення апеляційного суду в частині стягнення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 45 754 грн 46 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні позовних вимог про стягнення витрат, понесених позивачкою за розгляд справи у Європейському суді з прав людини, відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 9 000 грн на правову допомогу на підставі договору від 09 листопада 2010 року за представництво її інтересів у Європейському суді з прав людини, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У решті судові рішення не оскаржуються, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають всі витрати на правову допомогу, які понесла позивачка під час розгляду кримінальної справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що витрати, понесені ОСОБА_6 за представництво її інтересів адвокатом у Європейському суді з прав людини, відшкодуванню не підлягають, оскільки Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено компенсацію таких витрат за представництво інтересів особи тільки у національних судах.

Проте погодитися з таким рішенням апеляційного суду не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 серпня 2001 року прокуратурою міста Чернігова порушено кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_8, за ознаками злочину, передбаченого ст. 94, ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року).

03 листопада 2001 року за підозрою у скоєнні цього злочину в порядку ст. 115 КПК України затримано ОСОБА_6 та пред'явлено їй обвинувачення у вчиненні злочину, а 13 листопада 201 року постановою Деснянського районного суду м. Чернігова їй обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 15 березня 2005 року, ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2012 року визнано порушення Україною прав ОСОБА_6 на справедливий розгляд її справи судами всіх інстанцій про встановлення обґрунтованості висунутого проти неї кримінального обвинувачення та права на захист від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, гарантованого пунктом 1 та підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2013 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2003 року, ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2003 року та ухвалу Верховного Суду України від 15 березня 2005 року скасовано, кримінальну справу направлено на нове розслідування.

30 грудня 2013 року відомості про умисне вбивство ОСОБА_8 внесені прокуратурою м. Чернігова до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 94 КК України (в редакції 1960 року).

Постановою прокуратури м. Чернігова від 01 березня 2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за фактом умисного вбивства ОСОБА_8 за ст. 94 КК України та в частині пред'явленого обвинувачення за ч. 3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) закрито у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення її винуватості в суді.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про те, що ОСОБА_6 незаконно перебувала під слідством та під вартою з 03 листопада 2001 року по 08 червня 2010 року, а також була незаконно засуджена, оскільки Європейським судом з прав людини визнано порушення Україною її прав на справедливий розгляд справи судами всіх інстанцій про встановлення обґрунтованості висунутого проти неї кримінального обвинувачення, вирок суду про визнання її винною скасований, а кримінальна справа закрита у зв'язку із відсутністю доказів для доведення її винуватості.

У зв'язку з чим їй завдано матеріальну шкоду, яка підлягає відшкодуванню, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», пунктом 4 частини 1 статті 3 якого передбачено, що відшкодуванню підлягають всі витрати, понесені нею у зв'язку з наданням юридичної допомоги.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на відшкодування їй витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги, які вона понесла під час розгляду її кримінальної справи, як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зокрема тих, які вона понесла за договором про надання правової допомоги від 09 листопада 2010 року, та сплатила ОСОБА_9 9 000 грн за представництво її інтересів у Європейському суді з прав людини.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ці кошти підлягають відшкодуванню позивачці за рахунок держави, ухвалив у цій частині законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, правильно встановивши обставини справи про те, що позивачка має право на відшкодування їй витрат, понесених на правову допомогу, неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці відносини, зробив помилковий висновок про те, що витрати, понесені позивачкою за надання їй правової допомоги під час розгляду справи у Європейському суді з прав людини, відшкодуванню не підлягають.

При цьому апеляційний суд не врахував, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги, які понесені під час розгляду його справи, та цим Законом не передбачено будь-яких обмежень для їх повернення особі, яка їх понесла.

Не врахував, що Положення «Про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» № 6/5/3/41, затверджене 04 березня 1996 року наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України, є підзаконним нормативним актом і воно не може змінювати порядок відшкодування, визначений законом, та встановлювати обмеження, що погіршують становище особи, яка має передбачене законом право на відшкодування, зробив помилковий висновок про те, що ОСОБА_6 має право на відшкодування тільки тих витрат, які понесені в національних судах.

Крім того, не звернув уваги на ті обставини, що це Положення затверджено ще у березні 1996 року, до прийняття Конституції України (28 червня 1996 року) та ратифікації Україною (17 липня 1997 року) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими передбачено, що кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, зробив помилковий висновок про те, що витрати, понесені позивачкою на правову допомогу під час розгляду справи у Європейському суді з прав людини, не підлягають відшкодуванню, у задоволенні позовних вимог про стягнення спірних коштів відмовив, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 9 000 грн, пов'язаних із наданням юридичної допомоги ОСОБА_6, скасувати, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року в цій частині залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 20 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 9 000 грн, пов'язаних із наданням юридичної допомоги, скасувати.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2014 року в цій частині залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко