Справа № 454/1616/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в позовній заяві вказала, що у її приватній власності знаходиться квартира АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно №8650766 від 17.10.2005 року. В квартирі крім позивачки є зареєстровані її чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6, а відповідачі по справі, згідно досягнутої між ними домовленості, мали ще в 2012 році знятись із реєстрації у її квартирі, однак тривалий час зволікають із виконанням зобов'язання мотивуючи це браком часу. Відповідачі не проживають у квартирі позивачки та в добровільному порядку не знімаються із реєстрації. Факт не проживання відповідачів підтверджується актом від 04.06.2015 року. Будучи зареєстрованими у її житлі, відповідачі чинять останній перешкоди у користуванні ним, оскільки житлово-комунальні платежі нею сплачуються із врахуванням їх реєстрації. Крім того, реєстрація відповідачів унеможливлює в даний час вироблення позивачкою субсидії. Плата за утримання будинку є значною, а відповідачка не несе жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг. Численні прохання знятись відповідачам із реєстрації бажаного результату не надали. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідачі не проживають, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються права ОСОБА_1, тому вона змушена звернутися за захистом до суду.

Просить визнати ОСОБА_2 05.01.1984р.н., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №3 в буд.№1 по вул.Б. Хмельницького, м.Сокаль, Львівської області.

Позивач в судове засідання не прибула, однак подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не прибула, однак подала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З оглянутого в судовому засіданні копії свідоцтва про право власності №8650766 встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7

Із довідки № 3014 від 25.06.2015 року, виданої КП «Сокальжитлокомунсервіс» зокрема встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2.

З акта від 04.06.2015р., складеного виконавчим комітетом Сокальської міської ради, встановлено що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які зареєстровані у будинку позивачки у ньому не проживають.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. (ч.ч.1-4 ст.319 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1, ч.2 ст.321 ЦК України).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.4 ст. 9 ЖК України).

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку у спосіб, визначений чинним законодавством шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідачі не проживають у квартирі позивача, що вказаним порушуються права позивача як власника, то наявні підстави для визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4М, такими, що втратили право користування даним житлом, на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 05.01.1984р.н., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №3 в буд.№1 по вул. Б.Хмельницького, м.Сокаль, Львівської області.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович