АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6796/15 Справа № 203/7289/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми, мотивуючи тим, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_3 на його користь борг з договорами позики у вигляді розписки від 01 листопада 2007 року в розмірі 92.359 грн. та розписки від 20 грудня 2007 року в розмірі 18.471 грн.80 коп.

Зазначав, що сума боргу, яка підлягає стягненню, була визначена судом шляхом перерахунку валюти позик з долару США в національну валюту України гривню на дату ухвалення рішення.

Вказував на те, що рішення суду, в ході його примусового виконання, було виконано частково, внаслідок чого він отримав 38.869 грн.23 коп. 27 лютого 2015 року та 52.406 грн.84 коп. 13 березня 2015 року.

Посилаючись на зростання курсу валюти долару США по відношенню до гривні, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача курсову різницю станом на 15 квітня 2015 року в розмірі 187.436 грн.06 коп., вирахувавши її шляхом переведення залишку боргу у валюту, та стягнути з відповідача 2.200 грн. за послуги з оцінки майна.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно зі ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кіровським районним судом м.Дніпропетровська від 11 березня 2014 року, яке набрало чинності, було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за двома договорами позики, оформленими розписками від 01 листопада 2007 року та від 20 грудня 2007 року, в розмірі 92.359 грн. та в розмірі 18.471 грн.80 коп.

Розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за договорами, що були укладені у валюті долар США, визначено судом шляхом перерахування суми боргу з валюти долар США в гривню станом на дату ухвалення рішення суду на підставі ст.533 ЦК України.

З 07 квітня 2014 року по 25 березня 2015 року зазначене рішення суду перебувало на примусовому виконанні в Кіровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ, за наслідками якого виконано частково.

Залишок боргу за виконавчим документом складає 20.663 грн.03 коп., залишок нестягнутого виконавчого збору 2.066 грн.31 коп. (а.с.8-15, 81, 91-92).

Також судом встановлено, що позивачем 25 вересня 2014 року було сплачено 2.200 грн., оплата послуг з проведення оцінки арештованого майна відповідача, як боржника за виконавчим провадженням з виконання рішення (а.с.93-96, 99,100).

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення заборгованості в наслідок зростання курсу валюти призведе до зміни суми заборгованості, яка була визначена рішенням суду, яке набрало чинності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як наголосив Європейський Суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року «право на справедливий судовий розгляд, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення» (п.40 мотивувальної частини зазначеного рішення).

У справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів. Судова система, в якій існувала процедура внесення протесту, а відтак можливість неодноразового скасування остаточного судового рішення, як це було встановлено у цій справі, не відповідає як така принципу правової певності, який становить один з основних елементів верховенства права в сенсі статті 6 §1 Конвенції» (пункт 72,77 мотивувальної частини рішення від 06 листопада 2002 року).

Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлений обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками,у такій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Дані вимоги законодавства України були виконані рішенням, яке втупило в закону силу та ОСОБА_2 оскаржене не було.

Зростання курсу долара США - валюти договору позики, саме по собі не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки у позикодавця існувала можливість передбачити в момент укладання договорів позики зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість надання позики в національній валюті.

Аналіз норм ст.99 Конституції України, статей 192,533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України Ї гривня. Отже, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія звертає увагу, що ст.625 ЦК України встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги.

Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним.

Застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за своєю правовою природою є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінювання його грошових коштів у зв'язку зі зростанням загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як вбачається з матеріалів справи вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України ОСОБА_2 не заявляв.

Посилання апелянта на те, що районний суд не застосував ст.533 ЦК України, колегія суддів вважає хибними, оскільки в рішенні суд обґрунтував відмову у застосуванні до спірних правовідносин ст.533 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у стягненні збитків з відповідача в розмірі 2.200 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими. Відмовляючи в стягненні даної суми, районний суд вірно зазначив, що дані кошти позивачем були сплачені за послуги з проведення оцінки майна боржника в ході примусового виконання Кіровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ виконавчого провадження, відкритого на підставі рішення суду від 11 березня 2014 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, а тому згідно Закону України «Про виконавче провадження» їх сплата здійснюється в межах виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення норм права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.