Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року с.м.т. Новотроїцьке

Новотроїцький районний суд Херсонської області в складі:

Головуючого судді - Бугрименка В.В.

при секретарі - Голумбієвській С.Ф.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 5 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 57528 грн. 62 коп. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 4 серпня 2015 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, разом з цим, відповідач кредитні кошти, проценти за користування ними та інші обовязкові платежі обумовлені договором не повернув, у зв'язку з чим, станом на 11 лютого 2015 року заборгованість складає 273428 грн. 71 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 47075 грн. 21 коп., заборгованості за процентами - 39527 грн. 29 коп., заборгованості із комісії 9582 грн. 44 коп., пені 163984 грн. 63 коп. та штрафів відповідно до умов договору: 250 грн. штраф (фіксована частина), 13008 грн. 51 коп. - штраф (процентна складова). На підставі ст.ст.526, 530, 631, 1049, 1054 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" вказану заборгованість та судові витрати за сплачений судовий збір - 2734 грн. 29 коп..

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила стягнути з відповідача вказані кошти, додатково пояснивши, що в 2008 році банк надав відповідачу кредит на придбання автомобіля, останній зобовязувався повернути кредитні кошти відповідно до встановленого графіку щомісячними платежами, разом з цим, починаючи з 2009 року відповідач порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим, почала виникати заборгованість за кредитним договором. В 2010 році відповідач передав автомобіль банку для реалізації та подальшої погашення заборгованості за кредитом. В 2013 році вказаний автомобіль було реалізовано, виручені кошти зараховано в рахунок погашення заборгованості, проте, у звязку з наявністю залишку заборгованості за кредитом, кредитні правовідносини між сторонами не були припиненні. На даний момент ОСОБА_3 відмовляється добровільно повернути кредит.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, давши пояснення, що дійсно підписав з банком договір, зміст якого особливо не зясовував. Відповідно до договору придбав автомобіль в кредит. Починаючи з вересня місяця 2009 року, у звязку з тяжким матеріальним становищем, перестав вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за кредитом. В 2010 році банк вилучив у нього автомобіль, подальша доля якого йому не відома. Вважає, що підстав для сплати ним зазначеної позивачем заборгованості по процентам, комісії, пені та штрафів не має. Крім того, позивачем подані письмові заперечення на позов в яких він просить відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Представник відповідача також просила застосувати позовну давність щодо заявлених вимог, крім того, вказала, що нарахована сума пені є безпідставною, необґрунтованою та не помірною для відповідача, у звязку з чим просила її зменшити.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши наявні в матеріалах справи докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязана надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 5 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір (далі - договір), на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит на придбання автомобіля в сумі 57528 грн. 62 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,04 % річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 4 серпня 2015 року. Виконання зобовязання по вказаному договору було забезпечено заставою придбаним ОСОБА_3 автомобілем Ідеал, 2007 року випуску. 26 січня 2010 року предмет застави відповідачем було передано банку на реалізацію з метою погашення заборгованості за кредитом. Вказаний автомобіль в жовтні місяці 2013 року було продано банком, а виручені кошти зараховані в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 6.2.1.-6.2.4. договору позивальник зобов'язувався погасити кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені договором, сплатити банку проценти за користування кредитом та винагороди.

З п.п.17.1.8, 17.16.11 Договору та додатку №1 «Графік погашення кредиту», який є невідємною частиною договору, вбачається, що відповідач на погашення кредиту та інших обовязкових платежів зобовязувався щомісячно до 25 числа здійснювати платіж в сумі 1471 грн. 94 коп..

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Разом з цим, відповідач своє зобов'язання щодо повернення кредиту та інших обовязкових платежів не виконав, останній платіж за кредитом здійснив 19 серпня 2009 року, у звязку з чим, станом на 11 лютого 2015 року заборгованість за кредитом складає - 47075 грн. 21 коп., заборгованість за процентами - 39527 грн. 29 коп., заборгованість із комісії 9582 грн. 44 коп..

Доводи відповідача про те, що він не міг виконувати зобовязання у звязку з тяжким матеріальним становищем правового значення не мають.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_3 свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, процентів та комісії за його користуванням не виконав, вимога позивача про стягнення з відповідача вище вказаних сум є обґрунтованою.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення пені в сумі - 163984 грн. 63 коп., на думку суду є безпідставною.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ч.3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою (штраф, пеня). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Пунктами 14.2., 14.3. Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань щодо погашення заборгованості по кредиту, сплаті процентів, винагороди, позичальник має сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з жовтня місяця 2008 року, а до суду позивач звернувся лише 11 березня 2015 року , то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Така ж правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14цс, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, з відповідача має бути стягнута пеня в сумі 52661 грн. 60 коп. (96185 грн. 57 коп. (47075 грн. 21 коп. + 39527 грн. 92 коп. + 9582 грн. 44 коп.) х 0,15 % /100 х 365 дн.)

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача штрафів: 250 грн. - штраф (фіксована складова), 13008 грн. 51 коп. - штраф (процентна складова) суд вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом 14.9. Договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми заборгованості.

Аналізуючи вище вказані п.п 14.2., 14.3. та п. 14.9. Договору, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання - прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин, в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача штрафів має бути також відмовлено.

Заява відповідача та його представника щодо застосування позовної давності до заявлених банком вимог про стягнення кредиту, процентів, винагороди, у звязку з пропуском встановленого законом трирічного строку звернення до суду, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК Украйни позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З пункту 14.11 Договору вбачається, що сторони погодили збільшення строку позовної давності до 5 років за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом.

Зі змісту ч.1 ст. 261 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за договором відповідач здійснив 19 серпня 2009 року, у звязку з чим, з вересня місяця 2009 року почався перебіг позовної давності. Разом з цим, ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Пунктом 12.2.2 договору передбачено, що в разі настанні події дефолту (неналежне виконання зобовязання позичальником), застава передається банку.

З матеріалів справи, зокрема акту передачі предмету застави - автомобіля банку від 26 січня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_3 вчинив дії які вказують на визнання ним свого боргу. За таких обставин, перебіг позовної давності було перервано, та почався він спочатку з 26 лютого 2010 року. Враховуючи, що позивач звернувся до суду в березні місяці 2015 року, а також те, що сторони збільшили строк позовної давності до 5 років, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, процентів за його користування та винагороди не сплив, у звязку з чим, заява позивача та його представника в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З врахуванням викладено, враховуючи що позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на його користь мають бути стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1488 грн. 37 коп.(2734, 29 грн. х 54,43% / 100% )

Керуючись ст.ст. 7,10, 15, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, на підставі ст.526, 1049, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 125466 (сто двадцять пять тисяч чотириста шістдесят шість) грн. 62 (шістдесят дві) коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 41129 грн. 22 коп., заборгованості за процентами - 31985 грн. 40 коп., комісії 7962 грн. 36 кор. та пені 44389 грн. 64 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"судові витрати в сумі 1252 (одна тисяча двісті пятдесят дві) грн. 30 (тридцять) коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Новотроїцький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В. Бугрименко