РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі : головуючого судді Голубкової М.А.,

при секретареві Ходирєвій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання третейського застереження недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом.

В позові зазначено, що 24 червня 2008 року між позивачем і відповідачем було укладено Кредитний договір № 490079551 відповідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 10512,88 доларів США. Пунктом 11 Договору встановлено третейське застереження, відповідно до якого, всі спори, не врегульовані шляхом переговорів сторони зобов'язуються вирішувати в Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз».

Відповідно до пункту 14 частини 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Таким чином, третейська угода у формі третейського застереження суперечить ЗУ «Про третейські суди», оскільки передбачає обовязок споживача звергатися до третейського суду з метою врегулювання спорів. Однак спори щодо захисту прав споживачів не можуть розглядатися третейськими судами і через це відповідне положення Договору слід визнати недійсним.

Позивач просить суд:

Визнати третейське застереження, яке міститься в пункті 11 кредитного договору № 490079551, укладеного 24.06.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 недійсним.

В судовому зсіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав суду заперечення в якому вказує, що на момент укладення спірного кредитного договору чинне законодавство ( ст. 6 Закону України «Про третейські суди» у редакції, яка була чинною до 03 лютого 2011 року) не передбачало заборони стосовно розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів у тому числі споживачів послуг банку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24 червня 2008 року між ОСОБА_1 і Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено Кредитний договір № 490079551, відповідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 10512,88 доларів США. Пунктом 11 Кредитного договору сторонами було погоджено, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в звязку з цим договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням договору збитків і недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписання даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення суду для кожного спору, що може виникнути між ними в звязку з цим договором.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України Закону України «Про третейські суди» третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Разом з тим, заборону на укладення третейської угоди та встановлено обмеження розгляду третейськими судами спорів щодо захисту прав споживачів, в тому числі споживачів послуг банку, було запроваджено Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди», який набрав чинності 12 березня 2011 року, та на момент укладення договіру не мав законної сили, а тому, на думку суду, посилання позивача на вказану норму в даному випадку є недоречно, судом до уваги не приймається та розцінюється як спосіб захисту позивачем своїх інтересів.

Крім того, на думку суду, укладення сторонами третейської угоди не є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав (Ухвала ВСУ від 21 жовтня 2010 року).

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому, враховуючи те, що договір від 24 червня 2008 року є дійсними, суд приходить до висновку про те, що внесені до нього застереження, яке є третейською угодою, жодним чином не порушують права позивача на захист своїх прав у судах загальної юрисдикції.

Тому, оскільки представником позивача не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що укладення між сторонами 24 червня 2008 року у договорі третейської угоди не відповідало вимогам законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 212, 213, 215 ЦПК України, ст.203, 215, 627, 638 ЦК України ст. 5, 12, 14 Закону України « Про третейські суди», суд-

В И Р И Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.А. Голубкова