Справа № 275/1076/14-к
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Грищенка М.В.,

при секретарі Дубчак Н.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2015 року скасовано вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального провапорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_2 та в цій частині призначено новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в тому ж суді в іншому складі. В решті вирок залишено без змін.

05 лютого 2015 року Брусилівським районним судом Житомирської області прийнято до розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального провапорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обгрунтування позову в позовній заяві зазначено, що 04 вересня 2014 року ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 ввірвалися до її домогосподарства по вул.Хмельницькій,13, в смт.Брусилів, та без будь-яких пояснень ОСОБА_3 почала наносити удари по різним чяастинам тіла ОСОБА_2, чим спричинила їй тілесні ушкодження. В результаті спрчинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень заподіяна позивачу моральна шкода, яка виражається в тому, що позивачка не могла нормально спати, почувала себе некомфортно, постійно була знервована, зазнавала значного нервового напруження внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_3, вимушена захищати свої інтереси в правоохоронних органах і в суді і ці процеси вносять дискомфорт у її життя.

Крім того позивачка зазначила, що 14 листопада 2014 року для захисту своїх прав та інтересів нею було укладено договір про правову допомогу з адвокатом ОСОБА_1 та сплачено гонорар в розмірі 5000 гривень, що також є вимушені витрати внаслідок направомірних дій відповідача.

Посилаючись на ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст.3, 15, 88, 118-120 ЦПК України, позивачка просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 8000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

В поданих до суду письмових запереченнях представник відповідача адвокат ОСОБА_6 зазначив, що сума компенсації моральної шкоди має бути зменшена до 500 гривень, оскільки злочин, вчинений ОСОБА_3, тривав короткий проміжок часу, жодної матеріальної шкоди, крім кількох синців, не спричинив. Злочин було скоєно через протиправні дії самої потерпілої. Позивачем не надано належних доказів та обгрунтування розрахунку вказаного в позові розміру. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що немає належних доказів понесення потерпілою судових витрат на правову допомогу, сума витрат на правову допомогу є значно завищеною від тієї, що може бути стягнута з відповідача навіть в разі обгрунтованості такої вимоги, оскільки відповідно до ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Додатково пояснив, що він отримав в січні 2015 року від ОСОБА_2 5000 гривень готівкою як гонорар за надану правову допомогу відповідно до умов укладеного договору про правову допомогу.

Вказаний гонорар сплачений за надану правовову допомогу як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції. Вважав, що витрати ОСОБА_2 по оплаті гонорару підтверджені належним доказом - письмовим розрахунком суми гонорару з його підписом про отримання гонорару та підписом ОСОБА_2 про оплату гонорару.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_6 надіслали до суду заяви про можливість розгляду справи без їх участі. Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що позов визнає в частині компенсації моральної шкоди в сумі 500 гривень, в іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав, зазначених в письмових запереченнях її представника.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.1167, 1168 ЦК України в даному випадку встановленню судом підлягають такі обставини: неправомірність умисних дій відповідача щодо позивача, наявність моральної шкоди та розмір грошового відшкодування такої шкоди, наявність причинного звязку між неправомірними умисними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою.

Стаття 23 Цивільного кодексу України визначає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пунктів 1,2 частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, становлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за встановленими судом обставинами про те, що ОСОБА_3, перебуваючи у неприязних стосунках з потерпілою ОСОБА_2, 4 вересня 2014 року близько 15 години 30 хвилин пішла до домоволодіння останньої, що розташоване за адресою смт.Брусилів вул.Хмельницька, 13, Житомирської області для зясування, на її думку непорозуміння, що виникло між їх родичами. Так, перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_3 вчинила словесну суперечку із потерпілою. Під час словесної суперечки ОСОБА_3 із ОСОБА_2 почали тягати одна одну за волосся, а потім ОСОБА_3 умисно почала царапати потерпілу нігтями та пальцями по обличчю, шиї та грудній клітині. Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_3, ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, шиї, грудній клітині, що відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоровя.

Вирок в частині засудження ОСОБА_3 набрав законної сили 27 квітня 2015 року, а тому вчинення ОСОБА_3 умисних протиправних дій, внаслідок яких були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_2, звільняється від доказування у цивільній справі.

Змістом картки хворого, який вибув із стаціонару, №1476, листка непрацездатності серія АГЗ №966185, описової частини висновків судово-медичної експертизи підтверджується, що ОСОБА_2 в звязку із заподіяними їй тілесними ушкодженнями перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Брусилівської ЦРЛ з 04 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року ( а.с.50-53, 94, 95 ).

Отже, позов ОСОБА_2 про відшкодування з ОСОБА_3 моральної шкоди суд вважає обгрунтованим, оскільки в судовому засіданні встановлені передбачені ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України підстави відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір коштів, які належить стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, суд враховує часткове визнання позовних вимог відповідачем, глибину фізичних та душевних страждань позивача, завданих під час отримання тілесних ушкоджень та перенесених протягом стаціонарного лікування, викликаного отриманими тілесними ушкодженнями, зважає на вимоги розумності і справедливості, і визначає, що з ОСОБА_3 слід стягнути 4000 гривень на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, понесених потерпілою ОСОБА_2 з оплатою наданої правової допомоги адвокатом ОСОБА_1, який приймав участь у кримінальному провадженні як представник потерпілого, суд зважає на наступне.

Статтею 118 КПК України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, повязані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушеннням.

Частина 3 статті 120 КПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу має бути встановлений законодавством.

На даний час граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні законодавством не встановлений.

Законодавством врегульовано лише оплату здійснення адвокатами захисту за призначенням у кримінальному провадженні Порядком оплати праці адвокатів із надання громадянам правової допомоги в кримінальних справах за рахунок держави, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.1999 р. Оплата праці адвокатів здійснюється на підставі прийнятого суб'єктом здійснення кримінального провадження рішення та оформленої ним довідки про участь адвоката у справі в розмірі 2,5 відсотка мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката при провадженні дізнання, досудового слідства чи розгляді кримінальної справи судом.

За таких обставин суд вважає обгрунтованим застосування в даному випадку аналогії закону в частині визначення граничного розміру компенсації витрат потерпілого на правову допомогу за Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст.1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Разом з тим суд вважає, що у кримінальному провадженні розрахунок витрат потерпілого на провову допомогу не може обмежуватися лише участю у судовому засіданні та ознайомленням з матеріалами справи у суді, як про це вказано у Законі України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, оскільки відповідно до КПК участь адвоката як представника потерпілого допускається на всіх стадіях кримінального провадження, в тому числі під час досудового розслідування.

Оплата правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (розділ IV Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правила адвокатської етики, схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01.10.1999 р.). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні, складаються з гонорару та фактичних видатків, пов'язаних із виконанням доручення.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

В матеріалах справи є договір про правову допомогу, який укладений 14 листопада 2014 року між адвокатом ОСОБА_1 і потерпілою ОСОБА_2, за умовами якого адвокат зобов'язується ОСОБА_2 правову допомогу, в тому числі у вигляді її представника у правоохоронних органах, судах всіх інстанцій. ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати адвокату гонорар та додаткові витрати. Оплата здійснюється протягом 15 днів з дня підписання договору в формі, не забороненій законодавством. (а.с.63).

Проведення оплати потерпілою ОСОБА_2 правової допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_1, підтверджується підписом потерпілої під текстом про сплату коштів в сумі 5000 гривень та підписом адвоката під текстом отримання коштів в сумі 5000 гривень, виконаними під проведеним адвокатом ОСОБА_1 розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу. ( а.с.97).

Суд вважає, що даний розрахунок з вказаними текстами та підписами адвоката і потерпілої є належним та достатнім доказом на підтвердження розміру здійсненої потерпілою оплати гонорару адвоката, оскільки за своїм змістом містить достатні ознаки розписки, яка визнається ЦК України як допустимий та належний доказ на виконання стороною грошового зобов'язання у договірних правідношеннях.

Матеріали справи свідчать, що адвокат ОСОБА_1 як представник потерпілої ОСОБА_2 був залучений до участі у кримінальному провадженні під час досудового розслідування 17 листопада 2014 року (а.с.62).

18 листопада 2014 року адвокат ОСОБА_1 як представник потерпілої ОСОБА_2 приймав учас ть у проведенні слідчого експеримента, який тривав 1 годину 10 хвилин.

Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування 22 грудня 2014 року потерпілій було надано доступ до матеріалів досудового розслідування та проведено ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в період часу з 10 години 30 хвилин до 12 години на протязі 1 години 30 хвилин.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях 23 січня 2015 року на протязі 1 години 30 хвилин (а.с.34-35), 05 лютого 2015 року 3 годин 05 хвилин (а.с.106 116), 27 квітня 2015 року 2 годин 04 хвилин (а.с.166-167).

Таким чином тривалість часу участі адвоката ОСОБА_1 у вчиненні слідчих, процесуальних дій, судових засіданнях, яка є доведеною належними доказами, становить 9 годин 19 хвилин.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн. і у погодинному розмірі -7,3 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату з 1 січня по 30 листопада у місячному розмірі - 1218 грн. і у погодинному розмірі -7,3 грн.

Таким чином, розмір компенсації витрат потерпілої ОСОБА_2 на правову допомогу у погодинному розмірі не може перевищувати 487,20 грн. (1218 грн. * 40%) та бути нижчим 7, 3 грн.

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним визначити витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, у розмірі 2500,00 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4000 гривень ( чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2500 гривень ( дві тисячі п'ятсот гривень) на відшкодування судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М. В. Грищенко