У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчук М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське» про розірвання договору оренди землі, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське» (далі - ПАТ «Кириківське») про розірвання договору оренди землі.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідач несвоєчасно та не в повному розмірі виплачує орендну плату, під час підписання договору оренди строк оренди встановлювався 5 років і без його згоди був виправлений на 15 років, а тому просив розірвати договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Кириківське» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 21 грудня 2001 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,66 га, розташована на території Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а. с. 7).

21 вересня 2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Кириківське» укладений договір оренди земельної ділянки (земельного паю) НОМЕР_2 (далі - договір оренди) строком на 15 років, який зареєстрований у Великописарівському відділенні Держанвого підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 24 січня 2007 року, про що у Державному реєстрі земель зроблено запис за НОМЕР_3 (а. с. 9-10).

Згідно із ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно із договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 32 цього Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За змістом ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності до п. 34 договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно із п. 36 договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Пунктом 37 договору оренди передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору без поважних причин.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказував, що орендна плата відповідно до п. 9 Договору повинна сплачуватись відповідачем як предоплата, проте сплачувалась несвоєчасно, в кінці року. Крім того, зазначав, що відповідач сплачував орендну плату в меншому розмірі, ніж це передбачено Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)».

Відповідно до п. 7 договору оренди - орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі в розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельного паю. Предоплата 2007 рік, а в пункті 9 договору, який визначає строки внесення орендної плати, записано одне слово «предоплата».

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що умова договору оренди про те, що орендна плата вноситься як передплата не є встановленим сторонами строком внесення орендної плати за землю, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

Судами встановлено, що починаючи з часу укладення договору орендна плата була нарахована позивачу у такі строки: за 2007 рік - з 01 жовтня 2007 року - 31 грудня 2007 року; за 2008 рік - з 01 липня 2008 року - 30 вересня 2008 року; за 2009 рік - з 01 жовтня 2009 року - 31 грудня 2009 року; за 2010 рік - з 01 жовтня 2010 року - 31 грудня 2010 року; за 2011 рік - з 01 липня 2011 року - 30 вересня 2011 року; за 2012 рік - з 01 жовтня 2012 року - 31 грудня 2012 року; за 2013 рік - з 01 жовтня 2013 року - 31 грудня 2013 року; за 2014 рік - з 01 жовтня 2014 року - 31 грудня 2014 року, що підтверджується інформацією Великописарівського відділення Охтирської ОДПІ про сплачений дохід та відрахований з нього податок з доходів фізичних осіб по фізичній особі ОСОБА_2 (а. с. 51-53).

З часу укладення сторонами договору оренди, орендна плата вносилась відповідачем до кінця поточного року. З приводу уточнення строку внесення орендної плати шляхом укладення додаткової угоди позивач до відповідача на протязі восьми років не звертався, як не звертався він до товариства і з претензіями щодо несвоєчасної сплати орендної плати. З вимогою про розірвання договору оренди з посиланням на порушення товариством зобов'язань із виплати орендної плати вперше звернувся тільки 13 березня 2015 року (а. с. 14).

Отже, за встановлених обставин, сторони в договорі оренди не встановили конкретний строк внесення орендної плати, проте фактично визначили її сплату до кінця поточного року, про що свідчить виконання цієї умови відповідачем у такий строк та прийняття такого виконання договору позивачем на протязі восьми років, тому висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки є правильними.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 27 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук