Справа №451/90/15-ц
Провадження № 2/451/101/15
РІШЕННЯ

іменем України

08 липня 2015 року

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська сільська рада Радехівського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

22 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська сільська рада Радехівського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В заяві зазначає, що ОСОБА_2, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4890548 від 29.09.2004 року, виданого ДКП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», є власником житлового будинку №11 по вул. Берегова в с.Миколаїв, Радехівського району Львівської області. Відповідач, ОСОБА_4, є її колишнім чоловіком, підтвердженням цього є свідоцтво про розірвання шлюбу від 21.12.2010 року. ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в зазначеному житловому будинку з 12.05.1998 року, що підтверджується будинковою книгою, однак від серпня 2011 року відповідач не проживає в ньому, що стверджується актом обстеження складений комісією Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Участі у витратах на утримання будинку не несе, оскільки проживає фактично за іншою адресою. Посилаючись на норми ст.ст.321,391 ЦК України, ст.ст.64,71,72,156 ЖК України, просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком №11 по вул. Берегова, в с.Миколаїв, Радехівського району Львівської області.

В процесі розгляду справи представником позивача подано суду заяву про уточнення позовних вимог з посиланням на ці ж обставини та на вимоги ст.ст.321,391,405 ЦК України, зважаючи, що відповідач не проживає в житловому будинку понад один рік за адресою: по вул.Берегова 11 в с.Миколаїв, Радехівського району Львівської області, просив визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком №11 по вул. Берегова, в с.Миколаїв, Радехівського району Львівської області.

Позивач та представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у заяві про уточнення позовних вимог, просили постановити рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі та судових витрат. Окрім цього, представник звертав увагу суду на те, що відповідач у будинку з 2011 року не проживає, доказів, які б свідчили про те, що йому чинилися перешкоди суду не подав. Син йому також перешкод в користуванні будинку не чинив, він як у серпні 2011 року поїхав на заробітки, так і більше у будинку не проживав, замки у будинку не змінювалися, просили постановити рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та суду пояснив, що позивач по справі налаштувала сина проти нього, тому минулого року коли він повернувся із заробітків із м.Києва він проживав у магазині дочки, який в даний час недіючий. Під час постановлення рішення про розірвання шлюбу він перебував у місті Ленінграді на заробітках і позивачу про це було відомо, це був 2011 рік. Осіню 2012 року він повернувся із заробітків додому, в будинку проживав син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач в цей час проживала, і в даний час проживає в Івано-Франківській області. Діти просили його повернути матір додому із Івано-Франківської області, що він і зробив. Тоді вони стали проживати разом у будинку, однак їсти вона йому не варила, це робив сам відповідач. Разом проживали до початку березня 2013 року. Тоді позивач обманула відповідача та з другим чоловіком поїхала відпочивати. До літа 2013 року проживав разом із сином. Літом 2013 року повернулася дружина та заборонила сину пускати його до хати. Він мав розмову із сином ОСОБА_6, який повідомив його, що робить це за вказівкою матері. В будинок зайти не міг бо у нього не було ключів. Дочка має у власності приміщення магазину, де час від часу він проживав і там знаходяться його речі, посуда. Він буває в с.Миколаїв, допомагає дочці, цієї ночі ночував у дочки і від неї приїхав в судове засідання. Просив постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позивних вимог

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення відповідача, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За правилами ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд встановив, що ОСОБА_7 є власником житлового будинку №11 по вул.Берегова в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4890548 від 29.09.2004 року, виданого ДКП «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» та свідоцтвом про право власності на будинок (а.с.9, 70).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 30 червня 2005 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ОСОБА_4, який зареєстрований Миколаївською сільською радою, актовий запис №4, розірвано (а.с.63).

21 грудня 2010 року ОСОБА_7 оформила розірвання шлюбу із ОСОБА_4, та присвоїла собі прізвище після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21.12.2010 року (а.с.10).

12 квітня 2013 року ОСОБА_7 одружилася із ОСОБА_8, про що виконавчим комітетом Озірнянської сільської ради Звенигородського району Черкаської області зроблено актовий запис за №1 (а.с.11)

ОСОБА_4, колишній чоловік позивача, зареєстрований в згаданому будинку та проживав у ньому з 12.05.1998 року, що підтверджується записами із будинкової книги (а.с.64-69).

Згідно довідки виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області від 16.01.2015 року за №30, ОСОБА_4 із серпня 2011 року в житловому будинку за №11 по вул.Берегова в с.Миколаїв не проживає (а.с.12).

Відповідно до акту обстеження проживання від 16.01.2015 року №31, який складений комісією Миколаївської сільської ради, позивач ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, хоч в судовому засіданні нею підтверджено, що вона разом із чоловіком проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, а в спірному будинку проживає лише один син. В згаданому акті також зазначено, що відповідач - колишній чоловік ОСОБА_3 із серпня 2011 року в житловому будинку за №11 по вул.Берегова в с.Миколаїв не проживає, особистих речей не має, однак яким чином це було встановлено комісією, що саме з серпня 2011 року відповідач не проживає невідомо, оскільки не вказано, чи це із слів осіб, які в ньому проживають чи можливо виконком з серпня 2011 року постійно перевіряв, що ОСОБА_3 у будинку не проживає (а.с.13).

Як вбачається із відповіді Радехівського РВ ГУМВС України у Львівській області від 3.05.2005 року за №1785, адресованої ОСОБА_3 на його заяву від 29.04.2011 року, факти викладені у заяві знайшли своє підтвердження, в порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_7 відмовлено, однак її притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.173-2 ч.1 КУпАП та офіційно попереджено про недопустимість вчинення насильства у сім»ї та погроз фізичною розправою (а.с.75).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що відповідач в будинку не проживає, він з дружиною часто бувають в с.Миколаїв Радехівського району, речей відповідача у будинку немає. ОСОБА_3 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, а в будинку проживає син ОСОБА_6. Він разом із дружиною проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 26 лютого 2012 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду показав, що з серпня 2011 року відповідач у будинку не проживає, він проживає сам. Суперечки щодо проживання відповідача виникали, мати постійно виганяла батька з будинку. Ключа від будинку у батька немає, ключ є лише у нього. Батько сам забрав свої речі. В даний час йому відомо, що він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 з літа 2014 року. Було таке, що відповідач проживав у дочки. Власником будинку є мати, але він не хотів, щоб батько з ним проживав, тому не дав йому ключ від будинку. Так, дійсно з 2011 року коли поїхав на заробітки до будинку зайти відповідач немає можливості, так як ключ є лише у нього, а він не бажає йому його дати.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищенаведене, ті обставини, що відповідач позбавлений можливості проживати у спірному будинку, оскільки як підтвердив свідок ОСОБА_5, який проживає в будинку, він не дає ключа від будинку, що свідчить про те, що відповідачу чинилися перешкоди в користування будинком, а відтак він не проживає у нього з поважних причин, суд в сукупності всіх обставин по справі, з врахуванням ст.24,41 Конституції, робить висновки про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 158, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Миколаївська сільська рада Радехівського району Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_9