Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2013 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 3 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 5 лютого 2007 року у розмірі 30 206 грн 96 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 5 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 2 188 грн 80 коп зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 5 серпня 2008 року. Зазначав, що відповідач не виконала умови договору належним чином, у зв'язку з чим станом на 13 березня 2013 року виникла заборгованість розмірі 30 206 грн 96 коп., що відповідно до розрахунку складається з заборгованості за кредитом - 1 062 грн 64 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 8 443 грн 27 коп., заборгованості по комісії за кредитом - 421 грн 06 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18 365 грн 37 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1 414 грн 62 коп., яку він просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 5 лютого 2007 року в сумі 30 206 грн 96 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 1 062 грн 64 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 8 443 грн 27 коп., заборгованості по комісії за кредитом - 421 грн 06 коп., пені - 18 365 грн 37 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1 414 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 3 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 311 грн 25 коп. заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом - 1 062 грн. 64 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 8 443 грн 27 коп., заборгованості по комісії за кредитом - 421 грн 06 коп., пені - 3 469 грн 66 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1 414 грн 62 коп.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої пені, виходив із того, що суд першої інстанції безпідставно стягнув пеню за весь час прострочення зобов'язання за кредитним договором, оскільки пеню слід стягувати у межах річного строку позовної давності.

Проте погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 5 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 2 188 грн 80 коп зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 5 серпня 2008 року.

Станом на 13 березня 2013 року, згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за тілом кредиту становить 1 062 грн 64 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 8 443 грн 27 коп., заборгованість по комісії за кредитом - 421 грн 06 коп., пеня - 3 469 грн 66 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 414 грн 62 коп.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту, частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником щомісяця в період сплати з 25 по 30 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж було здійснено ОСОБА_1 у липні 2008 року, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Отже, у липні 2008 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача 28 березня 2013 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі за період з липня 2008 року по квітень 2010 року включно.

Відповідач, заперечуючи проти вимог банку та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, посилалась на те, що не змогла подати до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку, оскільки справу було розглянуто у її відсутність та по справі ухвалено заочне рішення.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, у порушення вимог ст. 212-214, 316 ЦПК України, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, не встановив дійсних прав та обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору, не врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Таким чином судом апеляційної інстанції у зв'язку з неповним з᾽ясуванням обставин справи були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 3 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик