Справа № 147/3/15-ц Провадження № 22-ц/772/1833/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Пащенко Л.В., Марчук В.С.

при секретарі: Сніжко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2015 року , -

в с т а н о в и л а :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 року та, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 151 000 грн. заборгованості за договором, 3 проценти річних в сумі 6 383 грн. 45 коп., втрати від інфляції в сумі 76 909 грн. 90 коп. та пеню в розмірі 53 607 грн. 90 коп..

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.05.2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 288 001 грн. 25 коп., з яких: 151 100 грн. сума боргу за договором купівлі-продажу, 6 383 грн. 45 коп. 3% річних, 76 909 грн. 90 коп. втрати від інфляції, 53 607 грн. 90 коп. пеня. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2010 грн. 88 коп. сплаченого при зверненні до суду судового збору( з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.05.2015 року) та 2 200 грн. витрат, повязаних з розглядом справи.

Не погодившись з таким рішенням суду в частині розміру заборгованості, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне зясування обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача 194 115 грн. 82 коп.: 110 090 грн. основний борг, 4 650 грн. 93 коп. 3% річних та 79 374 грн. 89 коп. інфляційні втрати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що він сплатив за договором на рахунки, які вказував позивач або його син кошти в розмірі 32 010 грн.. Окрім того, суд з порушенням вимог процесуального закону прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог і незаконно стягнув з нього ще й пеню в розмірі 53 607 грн. 90 коп., яка не передбачена договором та не була предметом первісного позову.

В судове засідання апеляційного суду сторони по справі не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобовязання за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 року та не сплатив всіх коштів, які зобовязався сплатити: сума заборгованості становить 151 000 грн.. Оскільки відповідач не виконав грошове зобовязання, то в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, які відповідно становлять 76 909 грн. 90 коп. (інфляційні) та 6 383грн. 45 коп. (3% річних). Також суд, пославшись на ст. 549 ЦК України та ст.3 закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», дійшов висновку про стягнення з відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, розмір якої становить 53 607 грн. 90 коп..

Однак, погодитися з таким висновком суду в повному обсязі не можна.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію (а.с.5);

24.04.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за № ?-2013 було укладено договір купівлі-продажу (а.с.6-9), згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив виробниче обладнання загальною вартістю 318 100 грн. (п.3.2.1 договору), з яких у відповідності до п.3.2.1. покупець вніс як попередню оплату 161 000 грн., а решту суми 158 100 грн. повинен сплатити з відстрочкою платежу 4 місяці онуентними платежами в сумі по 39 525 грн. кожного місяця відстрочки (п.3.2.2 договору);

Обладнання було повністю передано покупцеві, що підтверджено актом прийомки-передачі від 26.07.2013 року (а.с. 12);

З суми 158 100 грн. відповідач сплатив 7 000 грн., що не заперечується та визнано сторонами.

Суд вірно зазначив, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного Кодексу (ст. 526 ЦК України ), при цьому правильно не взяв до уваги надані відповідачем копії квитанцій (а.с. 54-55), так як вказані квитанції не містять найменування особи, на рахунок якої здійснено переказ коштів, не містять призначення платежу, яке б підтверджувало, що це оплата саме за умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору. Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, а суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що розмір заборгованості відповідача за укладеним договором купівлі-продажу становить 151 000 грн. ( 158 000 7 000 = 151 000).

Вірним є і застосування до даних правовідносин положень ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки грошове зобовязання відповідачем виконане неналежним чином, а тому він повинен повернути суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення: з 27.11.2013 року по 24.04.2015 року інфляційні втрати становлять 76 909 грн. 90 коп. (151 000 х 150,9% - 151 000 = 76 909 грн. 90 коп.) та сплатити 3% річних за весь час прострочення, що становить 6 383 грн. 45 коп. (151 000 х 3% / 365 х 514дн. = 6 383, 45).

Що стосується стягнення пені, то тут слід зазначити наступне: пеня є видом забезпечення виконання зобовязань (ст.549 ЦК України). У відповідності до ст. 547 ЦПК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. В договорі купівлі-продажу від 24.04.2013 року № ? - 2013, сторони не передбачили такої відповідальності за невиконання зобовязання як сплата пені, а тому суд безпідставно застосував ст. 3 закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою встановлено обмеження щодо розміру пені, визначеної за згодою сторін: вона не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, однак суд помилково трактував це як можливість стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Оскільки сторони не передбачили в укладеному ними договорі купівлі-продажу такого виду забезпечення зобовязання як пеня, то вона не підлягає стягненню з відповідача, не зважаючи на прострочення ним виконання взятого на себе зобовязання, тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню як таке, що постановлене з невірним застосуванням норм матеріального права.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог, то понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого ним при зверненні до суду судового збору підлягають частковому стягненню з відповідача: позивач сплатив 2010 грн. 88 коп. судового збору (а.с. 1, 27), сума яка підлягає стягненню з відповідача, становить 234 393 грн. 35 коп., отже з відповідача слід стягнути на користь позивача 2 343 грн. 93 коп. понесених судових витрат та 333 грн. 04 коп. судового збору на користь держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.05.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 53 607 грн. 90 коп. пені скасувати, та в цій частині ухвалити нове: в задоволенні вимоги ОСОБА_5 про стягнення 53 607 грн. 90 коп. пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2 343 грн. 93 коп. понесених ним судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 333 грн. 04 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_6

Судді : підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_6