У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання правочину недійсним, поділ спільного майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу, недійсним та здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема визнати за ним та ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності на Ѕ частину вказаної квартири за кожним; зобов'язати Фастівське міське бюро технічної інвентаризації скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він та ОСОБА_5, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з червня 1996 року по березень 2003 року, придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та оформили право власності на вказану квартиру на відповідачку. Зазначав, що після розірвання шлюбу колишня дружина без його згоди відчужила квартиру, уклавши 25 липня 2007 року договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6, а тому на його думку, зазначений договір слід визнати недійсним, скасувати реєстрацію ОСОБА_6 у спірній квартирі та здійснити поділ майна подружжя відповідно до вимог закону.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 1 червня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 липня 2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2825.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання по розподіл судових витрат.

Рішенням рішення апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував, що спірна квартира обтяжена правом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» звернути на неї стягнення на підставі договору іпотеки від 25 липня 2007 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «КБ «АРМА», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія», і ОСОБА_6, в порушення вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України, належним чином не з'ясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта