Справа № 502/1151/15-ц
20 липня 2015 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.,
за участю - секретаря судового засідання - Д'яченко М.В.
розглянувши цивільну справу за позовом
Кілійської міської ради
визнання права власності на спадкове майно
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кілійської міської ради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1. В позовній заяві позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його дід ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_4. померла його баба ОСОБА_4 та після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1, збудованого за життя з ОСОБА_3, та яке вона заповіла своїй дочці (матері позивача) ОСОБА_5. Мати позивача своєчасно звернулася до нотаріуса за оформленням спадщини, але не встигла, оскільки нотаріусом їй у цьому було відмовлено через те, що місцем забудови згідно рішення міської ради був АДРЕСА_2, а за теперішніми даними Кілійського БТІ житловий будинок розташований в АДРЕСА_1. 29 січня 2014 р. державним нотаріусом Балцату М.М. було рекомендовано для вирішення питання звернутися до суду, але вона не встигла цього зробити, в зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері. На підставі вищевказаного позивач в позовній заяві просив суд встановити факт належності будинку, розташованого в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на житловий будинок за спадщиною за законом, розташований за адресою: АДРЕСА_1
На дату розгляду справи позивачем було надано заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст.74-76 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності, суду не надав.
Зважаючи на те, що обидві сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
З рішення виконкому Кілійської міської Ради депутатів трудящих № 70 від 10.03.1960 р. вбачається, що виконком Кілійської міської Ради депутатів трудящих зобов'язав бюро технічної інвентаризації виділити земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Відповідно до акта від 16.03.1960 р. виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, відведено земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. розташовану в АДРЕСА_2 в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Згідно договору від 21.03.1960 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано в безстрокове користування ділянку загальною площею 600 кв. м. у АДРЕСА_2 для будівництва житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно.
21 березня 1960 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано дозвіл на ведення робіт на земельній ділянці в АДРЕСА_2.
Після завершення будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, в присутності ОСОБА_3 було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від ІНФОРМАЦІЯ_1
Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1, виданого Кілійським р/в ЗАГС, актовий запис № 64, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до заповіту посвідченого та зареєстрованого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори 08.12.1999 року за реєстровим № 2956, ОСОБА_4 заповідала усе її майно, яке їй буде належати на день смерті, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалося ОСОБА_5.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 381, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 663, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6.
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 складеного в м. Кілія рай.ЗАГС Кілійського району Одеської області, - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно довідки виданої Кілійським бюро інвентаризації від 05.02.1969 р. домоволодіння № 3 розташоване в АДРЕСА_1 зареєстровано на праві особистої власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору забудови, посвідченого Кілійською нотконторою 22-3-1960 р. в реєстрі № 533 та Акту прийомки, затвердженого рішенням Кілійського міськвиконкому № 22 від 23-1-1969 р. та записано до реєстрово-кадастрової книги під № НОМЕР_5, кн.. 11. стор 85.
З довідки виконавчого комітету Кілійської міської ради від 24.01.2014 р. № 02-717/99 вбачається, що АДРЕСА_2 був перейменований на АДРЕСА_1. Орієнтовний період перейменування АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 з 1960 р. по 1967 р. В виконавчому комітеті Кілійської міської ради документи щодо перейменування в м. Кілія АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 відсутні.
Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 16.10.2013 р., індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», 1961 року побудови; веранди - літ. «а»; сараю - літ. «Б»; навісу - літ. «б»; вбиральні - літ. «В»; надвірних споруд - № 1-4.
Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори № 230/01-16, після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, спадкова справа № 248/2007 була заведена 13.06.2007 р. за заявою про прийняття спадщини від імені ОСОБА_5. Інших заяв не надходило. Після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався.
При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР /який діяв на час проведення будівництва нерухомого майна з приводу якого заявлені позовні вимоги/ - майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки нерухоме майно було побудовано спадкодавцем в період перебування у шлюбі з позивачем, згідно положень ст. 22 КпШС України, який діяв на момент проведення будівництва, на вказане майно розповсюджуються відповідні положення ст. 112 ЦК УРСР.
Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.
Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.
Враховуючи, що житловий будинок було побудовано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі та у відповідності до вимог діючого на час будівництва законодавства, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про встановлення факту належності їм зазначеного будинку.
Стосовно позовних вимог про спадкування, суд виходить з наступного:
Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:
1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;
2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом ycієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Беручи до уваги те, що після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді ? частки будинку прийняла шляхом вступу у володіння спадковим майном його дружина - ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК УРСР і, відповідно, стала володіти всім будинком, а мати позивача - ОСОБА_5, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину у вигляді вказаного будинку шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_5 за законом згідно ст. 1261 ЦК України має право на відповідну спадщину і не може її оформити в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, в зв'язку з чим його право на спадщину підлягає захисту на підставі ст.16 ЦК України шляхом його визнання.
Керуючись ст.ст.10,11, 209, 212-215, 224-226, 256 ЦПК, ст. 16, 1261 ЦК України, ст. ст. 112, 529, 549 ЦК УРСР, суд -
Встановити факт належності ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 померлій ІНФОРМАЦІЯ_4, на праві приватної власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розміщений в АДРЕСА_1, який складається з: житлового будинку - літ. А; сараю - літ. Б; убиральні - літ. В; надвірних споруд № 1-4, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников