Справа №642/2224/15ц
Провадження №2/642/832/15
У Х В А Л А

25 березня 2015 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л., з участю секретаря Мажуга Ю.В., розглянувши заяву адвоката представника позивача адвоката ОСОБА_1, якій діє від імені позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову

в с т а н о в и в:

Представника позивача ОСОБА_1 подав від імені ОСОБА_2 позовну заяву про стягнення заборгованості за договором доручення у розмірі 240 207, 21 грн.

Одночасно позивач подав заву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку за адресою: м.Харків, вул. Мещанінова, 5, площею 0,08 га,кадастровий номер :13:001:0132, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі державного акту н право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заяви посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим ймовірне рішення суду на його користь, а за наявною у позивача інформацією відповідач має право ухилитися від виконання свого зобовязання,у тому числі шляхом і продажу належного йому майна.

Заява розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення осіб, які приймають участь у справі.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає на підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними їз заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач не надав суду достовірних доказів виникнення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, він не надав належних доказів той обставини, що право власності на вказану земельну ділянку на час звернення до суду у встановленому законом порядку зареєстровано за відповідачем. Порядок реєстрації права на нерухоме майно з 01.01.2013 року розяснено в листі Управління Держземагентства у м.Харкові, копія якого додана позивачем до заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Оскільки позивачем не доведено наявність підстав для забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні заяви.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката ОСОБА_1, якій діє від імені позивачки ОСОБА_2, про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Л. Шрамко