АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/1969/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/2547/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 39 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Ляховської І.Є.
суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,
із секретарем Горбачевською І.П.,
за участю - представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання заповіту нікчемним,
У С Т А Н О В И Л А:
У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_7, в обґрунтування якого зазначив, що 08 червня 2012 року ОСОБА_9 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі № 2077, яким він заповів усе належне йому майно відповідачу ОСОБА_7В цей же день заповіт склала дружина заповідача - ОСОБА_10 25 березня 2013 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, і під час розгляду справи було встановлено факт порушення 08 червня 2012 року порядку нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_9, оскільки, з пояснень свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, під час посвідчення його заповіту була присутня особа, на користь якої складено заповіт - ОСОБА_7 Крім того, нотаріусом не роз`яснено подружжю заповідачів - літнім людям їх право скласти заповіт подружжя. У звязку з цим, уточнивши свої вимоги, просив суд визнати нікчемним заповіт ОСОБА_9, оскільки вінскладений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не взято до уваги те, що матеріали справи містять дві окремі довіреності, якими ОСОБА_13 уповноважено представляти інтереси як відповідача ОСОБА_7, так і третю особу - приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, що може призвести до конфлікту інтересів. Крім того, на його думку, судом не надано належної правої оцінки нотаріально посвідченої заяві ОСОБА_11 - свідка складання заповіту, якою розкрито таємницю вчинення нотаріальних дій та підтверджено факт присутності ОСОБА_7 під час складання заповіту ОСОБА_9

У наданих суду запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_13просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Про таке ж просить і приватний нотаріус ОСОБА_8 у своїх запереченнях на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 червня 2012 року ОСОБА_14 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, згідно з яким він на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_7 усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право.

У звязку з хворобою заповідача ОСОБА_9 на його прохання і в його присутності текст заповіту підписала ОСОБА_12 в пристуності свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11. Заповіт підписано о 17.20 годині та зареєстровано у реєстрі за № 2077 (а.с. 3).

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, спір виник з приводу того, що 18 вересня 2012 року дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_10 - склала інший заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_6, проте останній не може прийняти спадщину після її смерті, оскільки вважає, що спадкова маса може бути збільшена у разі визнання заповіту ОСОБА_9 нікчемним, адже в цьому випадку спадкоємцем за законом буде його дружина ОСОБА_10, а не ОСОБА_7, на користь якої ОСОБА_9 склав заповіт 08 червня 2012 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що оспорюваний заповіт є нікчемним.

На думку колегії суддів, такий висновок суду відповідає обставинам справи.

Статтею 1247 ЦК України закріплено загальні вимоги до форми заповіту. Згідно положень цієї статті заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може

особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Пункт 157 Інструкції про порядок нотаріальних дій нотаріусами України передбачає, що якщо заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається заповідачем перед його підписом.

Відповідно до ст.. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

Підписання тексту правочину іншою особою за дорученням фізичної особи у її присутності у звязку із хворобою або фізичною вадою, внаслідок яких вона не може підписатися власноручно в тексті правочину із засвідченням підпису іншої особи нотаріально передбачено і ч.3 ст.45 Закону України Про нотаріат.

Відповідно до пунктів 1.6. 1.11. глави 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, імя, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Стаття 1257 ЦК України передбачає підстави недійсності заповіту. Відповідно до ч. 1 наведеної статті визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як убачається із змісту заповіту від 08 червня 2006 року, складеного заповідачем ОСОБА_9 та посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, він був прочитаний вголос, про що до тексту внесено відповідні записи, підписаний у його присутності за його дорученням іншою особою, а саме ОСОБА_12, у присутності двох свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11, підписи яких засвідчено нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особисто ОСОБА_9

Нотаріус при посвідченні заповіту роз'яснив заповідачу зміст статтей 1241, 1254, 1307 Цивільного кодексу України.

Таким чином, заповіт, складений ОСОБА_9 відповідає вимогам зазначених вище норм права.

Відповідно до положень ст.202 ЦК України правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія, яка здійснюється субєктом цивільних правовідносин і направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обовязків.

Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону, або шляхом визнання неправомірності, а отже недійсності правочину судом.

Статтею 203 ЦК України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Зокрема, частиною третьою цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У разі, коли воля субєкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню (мало місце насильство, особа перебувала під впливом погрози, обману, тощо), правочин визнається недійсним (ст.ст. 229 - 233 ЦК України.)

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якою передбачені вимоги до письмової форми правочину, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно з положеннями ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що 25 березня 2013 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним. В ході судового розгляду було встановлено факт порушення 08 червня 2012 року порядку нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_9 Так, свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що під час посвідчення заповіту, крім свідків та особи, яка підписувала замість ОСОБА_9 заповіт, була присутня особа, на користь якої було складено заповіт - ОСОБА_7

Між тим, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 березня 2014 року по цивільній справі №2/214/140/14 (провадження №214/2150/13-ц) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання заповіту недійсним позовна заява ОСОБА_6 за заявою представника позивача залишена без розгляду, отже, факт, на який посилається позивач у свій позовній заяві, не є доведеним.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів факту порушення порядку нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_9 від 08 червня 2012 року та невідповідності волевиявлення заповідача його дійсним намірам, тому, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 не містять підстав для їх задоволення.

Так, посилання апелянта на те, що матеріали справи містять дві окремі довіреності, якими ОСОБА_13 уповноважено представляти інтереси як відповідача ОСОБА_7, так і третю особу - приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, що може призвести до конфлікту інтересів, не можуть бути взятими до уваги, оскільки не підтверджені доказами та не спростовують висновку суду щодо відсутності підстав для визнання заповіту недійсним.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що судом не надано належної правої оцінки нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_11 - свідка складання заповіту, оскільки, на думку апелянта, цією заявою розкрито таємницю вчинення нотаріальних дій та підтверджено факт присутності ОСОБА_7 під час складання заповіту ОСОБА_9

Як убачається із тексту цієї заяви, ОСОБА_11 08 червня 2012 року, тобто в день складення ОСОБА_9 заповіту, підтвердила той факт, що «була свідком, коли до ОСОБА_9 і ОСОБА_10 08 червня 2012 року до їх дому АДРЕСА_1, приїжджала нотаріус ОСОБА_8. Після бесіди із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вона зясувала, що вони дійсно психічно здорові та дієздатні особи, та виявили бажання скласти заповіти на все їх майно на імя ОСОБА_7, з якою вони знайомі понад 30 років. Потім, через певній час, приблизно через 1-1,5 години, нотаріус знов приїхала до подружжя ОСОБА_10 додому для посвідчення від їх імені заповіту». У заяві зазначено, що в присутності ОСОБА_11 та інших свідків дійсно ОСОБА_10 захотіли зробити заповіти на імя ОСОБА_7 (а.с. 20).

Ця заява підтверджена підписами ОСОБА_12, яка на прохання ОСОБА_9 підписала за нього заповіт, та ОСОБА_15, яка зазначена свідком посвідчення спірного заповіту, а справжність їх підпису посвідчено нотаріусом ОСОБА_8 (а.с. 20 - зворот).

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях позивача, оскільки заява ОСОБА_11 не містить доказів того, що при посвідченні заповіту ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_7 була при цьому присутня.

Також безпідставними є посилання відповідача та його представника на те, що зазначеною заявою ОСОБА_11 розкрито таємницю вчинення нотаріальних дій стосовно складання заповіту ОСОБА_9

Згідно із ст.. 1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Колегією суддів установлено, що нотаріально посвідчена заява ОСОБА_11 складена на підтвердження правомірності дій нотаріуса та свідків, які посвідчили спірний заповіт, і зберігається в матеріалах нотаріальної справи.

Із тексту оспорюваного заповіту, складеного ОСОБА_9 08 червня 2008 року, вбачається, що свідкам розяснено зміст ст.. 1255 ЦК України про те, що вони не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складання заповіту та його змісту.

Докази того, що відомості стосовно факту складення ОСОБА_9 заповіту та змісту цього заповіту були розголошені до відкриття спадщини, позивачем не надані, тому доводи в цій частині є безпідставними.

Не можуть бути взятими до уваги і посилання апелянта на те, що присутність ОСОБА_7 під час посвідчення заповіту на її користь є підставою для визнання заповіту нікчемним.

Як убачається із зазначених вище норм закону, що регулюють порядок посвідчення заповітів нотаріусами, законом заборонено підписувати заповіт за заповідачаособою, на користь якої заповідається майно.

Також, згідно з ч. 4 ст. 1253 ЦК України, спадкоємці за заповітом не можуть бути свідками посвідчення заповіту.

Саме про цю обставину йдеться мова в рішенні Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року по справі №6-3216св10, наданому позивачем в якості прикладу судової практики.

У зазначеному рішенні судом встановлено, що одним із свідків посвідчення заповіту, який підписав заповіт, був член сімї спадкоємця за заповітом, на користь якої спадкодавцем було складено заповіт.

Враховуючи, що в даній справі ОСОБА_7, на користь якої ОСОБА_9 08 червні 2012 року складено заповіт, не підписувала його за заповідача та не була свідком при посвідченні нотаріусом його дійсності, обставини, викладені у зазначеному вище рішенні Верховного Суду України від 23 лютого 2011 року не є аналогічними, тому це рішення не може бути застосованим до спірних правовідносин.

Посилання позивача на положення п. 7, 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419, згідно яких фізична особа, на користь якої заповідається майно, не може бути присутньою під час підписання заповіту, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки цей порядок застосовується при посвідченні заповітів та доручень іншими уповноваженими посадовими та службовими особами, окрім нотаріусів.

До того ж, сам факт присутності ОСОБА_7 під час посвідчення заповіту ОСОБА_9 не підтверджений належними та допустимими доказами і є, як згадувалось вище, лише припущенням позивача.

Як убачається із пояснень осіб, які брали участь у справі, через місяць після складання заповіту, ОСОБА_9 помер, а його дружина ОСОБА_10 18 вересня 2012 року склала новий заповіт на позивача ОСОБА_6

Зважаючи на те, що у випадку визнання недійсним спірного заповіту спадкоємцем за законом мала б стати дружина спадкодавця ОСОБА_10, яка за життя не оспорила заповіт свого чоловіка ОСОБА_9, не заявила свої вимоги щодо наявності у неї права на обовязкову долю у спадщині, а лише скористалась передбаченим ст.. 1254 ЦК України правом та склала новий заповіт на позивача ОСОБА_6, колегія суддів приходить до висновку, що при посвідченні спірного заповіту були відсутні порушення вимог щодо його посвідчення, а волевиявлення спадкодавця було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Відтак, підстави для визнання заповіту недійсним, відсутні, у звязку з чим у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_16