Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», профспілкової організації галузевої профспілки Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 2, третя особа - відокремлений підрозділ Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 2, про стягнення компенсації у зв'язку з виходом на пенсію за віком та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», профспілкової організації галузевої профспілки Козятинського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 2 про стягнення компенсації у зв'язку з виходом на пенсію за віком та відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовував вимоги тим, що 01 вересня 2011 року він був переведений на роботу в експлуатаційну дільницю № 1 ст. Козятин на посаду сторожа. Відповідно до наказу № 97/ос від 27 червня 2014 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. Йому виплачено одноразову матеріальну допомогу у зв'язку із виходом на пенсію за віком у 2014 році.

Разом з тим, враховуючи його стаж роботи у відповідача, не було виплачено додаткову матеріальну допомогу у розмірі 4-х середньомісячних заробітків, виплата якої передбачена ч. 2 п. 8.11 Колективного договору

БМЕУ-2.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, наведеними порушеннями трудових прав йому завдано моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив поновити строк позовної давності, оскільки причина пропуску була пов'язана із специфікою нарахування виплати та спробами отримати їх в не судовий спосіб, а 09 грудня 2014 року була надана остаточна відмова у виплаті БМЕУ-2. Просив стягнути з відповідача додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 11 018, 28 грн, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 16 527, 42 грн за весь період затримки розрахунку.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 червня 2015 року відмовлено у поновленні строку позовної давності, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові за необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_3 був переведений на роботу в експлуатаційну дільницю № 1 ст. Козятин на посаду сторожа. Відповідно до наказу № 97/ос від 27 червня 2014 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення позивачу виповнилось 69 років.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно ст. 13 КЗпП України, зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокремавстановлення гарантій, компенсацій, пільг.

Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

За змістом ч. 1 п. 8.11. Колективного договору БМЕУ-2, при звільненні працівників вперше з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, адміністрація зобов'язується виплачувати одноразову матеріальну допомогу в розмірі п'яти середніх заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття дано норми колдоговору, (з 15 травня 2007 року) цю допомогу надавати в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті.

За ч. 2 п. 8.11. Колективного договору БМЕУ-2, у разі звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права, адміністрація зобов'язується виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі: для чоловіків з 35 до 40 років - 4 середньомісячних заробітків.

При звільненні ОСОБА_3 виплачено одноразову матеріальну допомогу у розмірі 5-ти середньомісячних заробітних плат на підставі ч. 1 п. 8.11. Колективного договору БМЕУ-2.

Відмовляючи у стягненні на користь ОСОБА_3 додаткової матеріальної допомоги за ч. 2 п. 8.11. Колективного договору БМЕУ-2, апеляційний суд виходив із того, що зазначеним пунктом договору передбачено, що додаткова матеріальна допомога виплачується за умови, що робітник звільнився з підприємства протягом двох місяців після настання пенсійного віку. Право на звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком ОСОБА_3 набув при досягненні 60-річного віку, цим правом не скористався протягом двох місяців після досягнення пенсійного віку, а тому не є суб'єктом отримання додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті за наведеним пунктом колективного договору.

Разом з тим, такої конкретизації умов виплати додаткової матеріальної допомоги, що пов'язувала б право на отримання сум допомоги із звільненням протягом двох місяців після досягнення пенсійного віку, у ч. 2 п. 8.11. Колективного договору БМЕУ-2 не наводиться, проте зазначається про виплату додаткової матеріальної допомоги, якщо підставою звільнення є вихід на пенсію (без прив'язки до віку, в якому працівник має виходити на пенсію), на що не звернув уваги апеляційний суд та дійшов передчасного висновку про те, що позивач втратив право на отримання вказаної допомоги.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стаття 237№ КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтованість позову про стягнення сум, передбачених ч. 1 ст. 117, 237№ КЗпП України, залежить від вирішення позову про стягнення заробітної плати, щодо якого рішення суду скасовується, а тому оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко