Провадження № 2/752/225/15
02.06.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Калініченко Л.С., за участю секретаря Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності,-
позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності, в якому просять усунути створені ОСОБА_5 перешкоди у здійсненні їх права власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням вказаної квартири.
Позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, не є членом сім'ї власників цієї квартири, якими є позивачі, у квартирі не проживає та ніколи не проживав. Реєстрація відповідача у квартирі створює позивачам перешкоди у у користуванні належним їм житлом та вимагає додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням вказаної квартири.
Позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся за місцем його реєстрації. Судові повістки повернуто суду у зв'язку із закінчення встановленого строку зберігання.
На підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району м.Києва, належить ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної спільної власності.
Згідно з довідкою за формою №3 від 19.12.2014 року №673, виданою Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району», у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, які є членами однієї сім'ї, та відповідач ОСОБА_5. Відповідач зареєстрований у зазначеному житлі з 04.04.2013 року.
Згідно з актами від 19.12.2014 року та 30.04.2015 року, складеними представниками Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району», ОСОБА_5 не проживає у квартирі АДРЕСА_1.
Підставами звернення позивачів до суду з даним позовом є порушення їхнього права власності, зокрема, права користування майном, яке вони просять захистити на підставі ст.391 ЦК України.
Згідно з ч.1-2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, ммає право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК країни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 не проживав та не проживає у квартирі АДРЕСА_1, не є власником цієї квартири або членом сім'ї її власників, а його реєстрація за вказаною адресою перешкоджає позивачам вільно реалізувати своє право користуватися і розпоряджатися жилим приміщенням.
Отже, на підставі вищезазначених приписів чинного законодавства, беручи до уваги досліджені судом докази у справі, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у справі.
Керуючись положеннями ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226, 228, 232 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) суму сплаченого нею судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя