АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1482/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1966/15Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бутенко С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання квартири. Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1996 року, належить квартира АДРЕСА_1. За даною адресою зареєстровані та проживаюсть син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5 Колишня дружина ОСОБА_6 також зареєстрована у даній квартирі, але проживає за іншою адресою. Протягом тривалого часу, а саме у період 2011 - 2014 року, ОСОБА_3 участі в оплаті витрат на утримання квартири не приймав. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь частину сплачених коштів за період з 2011-2014 р.р. у розмірі 4 810,56 грн. та стягнути понесені судові витрати.

22.04.2015 р. позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стянути з відповідача на свою користь частину коштів на утримання квартири за період з вересня 2011 р. по січень 2015 р. включно у розмірі 5 612,27 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 кошти у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4 249,49 грн. та у повернення сплаченого судового збору 184,45 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_3, який посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а також стягнути з ОСОБА_4 на свою користь витрати на правову допомогу за договором про надання юридичних послуг № 238 від 30.03.2015 року, укладеним між ним та ПП «Юридична агенція Яблонської» у розмірі 1 700 грн.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності НОМЕР_1 від 07 лютого 1996 року належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 15).

За даною адресою, крім ОСОБА_4, зареєстровані та проживають син - відповідач ОСОБА_3 та донька ОСОБА_5. Колишня дружина ОСОБА_6 також зареєстрована в даній квартирі, але проживає за іншою адресою (а.с. 14).

За період з 2011 року по січень 2015 року ОСОБА_4 згідно квитанцій сплачено 16 836,82 грн. за надані житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-11).

31.03.2015 р. відповідач ОСОБА_3 надав суду клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 30).

Задовольняючи частково позов, місцевий суд виходив з того, що споживачі житлово-комунальних послуг зобов»язані сплачувати за них кошти та нести усі витрати, тому частка відповідача, яку він має сплатити, визначається шляхом ділення загальної суми сплаченої позивачем за спірний період на кількість фактичних мешканців квартири, тобто на три особи.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення власником квартири частини коштів з члена його сім»ї, як витрат, понесених на утримання квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, що відповідач не є співвласником квартири, нарахування плати за надання комунальних послуг проводилося із розрахунку на 4-и особи, які зареєстровані у квартирі, що безпосередньо підтверджується даними квитанцій, в яких вказано - кількість мешканців - 4, крім квитанції від 12.03.2014 р. про проведення плати за лютий 2014 р., в якій значиться кількість мешканців - 1 (а.с. 10).

Як вбачається із квитанцій про внесення щомісячної плати за надання комунальних послуг, до загальної щомісячної суми входять: сума за опалення, виходячи із площі квартири - 65,5 кв.м. згідно тарифу, сума за водопостачання - за 4 особи згідно тарифу, водопостачання, водовідведення - за 4 особи згідно тарифу, гаряча вода - за 4 особи згідно тарифу, газ - за 4 особи згідно тарифу, утримання будинку - за загальною площею квартири 69,3 кв.м, електроенергія - за показниками лічильника, вивіз сміття - 4 особи згідно тарифу, євроліфт - за загальною площею квартири 69,3 кв.м згідно тарифу.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що місцевий суд безпідставно поділив сплачені кошти на 3 особи, а не на 4 особи, заслуговують на увагу.

Згідно уточнених позовних вимог, як стверджує позивач, за період вересня 2011 р. по січень 2015 р. ним сплачено всього 16 836,82 грн. (а.с.64).

З урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності місцевий суд правильно виключив із розміру вказаної заборгованості платежі, внесені за вересень 2011 р. - 519,32 грн., за листопад 2011 р. - 531, 12 грн., за грудень 2011 р. - 400 грн., тобто як внесені поза межами строку позовної давності, який обраховується з 25.02.2012 р.

Крім цього, підлягає виключенню із розміру вказаної заборгованості платіж за лютий 2014 р. - 200,30 грн., оскільки проведений за одну особу (а.с. 10).

Із вказаних платежів в уточненій позовній заяві позивачем здійснені наступні платежі з уточненням вимог та сум у суді апеляційної інстанції, а саме: за лютий 2012 р. - 291,40 грн., за березень 2012 р. - 543, 05 грн., за квітень 2012 р. - 611,19 грн., за травень 2012 р.- 548,27 грн., за червень 2012 р. (як вказано у квитанції /а.с.8/, а не за липень 2012 р., як помилково вказано, сума співпадає та не змінює вимог) - 300,81 грн., за серпень 2012 р. - 610,10 грн., за вересень 2012 р. - 465,92 грн., за жовтень 2012 р. - 348,97 грн. які сплачені за квитанцією /а.с.8/, а не 578,22 грн. як помилково вказано, за листопад 2012 р. - 539,99 грн., за грудень 2012 р. - 524,63 грн., за січень 2013 р. - 538,00 грн., за лютий 2013 р. - 705,40 грн., за березень 2013 р. - 535,92 грн., за квітень 2013 р. - 550,88 грн., за серпень 2013 р. - 474,69 грн., за вересень 2013 р. - 443,11 грн., за листопад 2013 р. - 495,80 грн., за січень 2014 р. - 473,11 грн., за березень - квітень 2014 р. - 1022,27 грн. за виключенням суми 5,35 грн., яка є послугою банку (а.с. 67), за травень 2014 р. - 553,42 грн., за червень 2014 р.- 559,16 грн., за липень 2014 р. - 552,16, за серпень 2014 р. - 237,64 грн., а не 240,24 грн. як помилково вказано (а.с.10), за вересень 2014 р. - 293,33 грн., за жовтень-листопад 2014 р. - 1326,64 грн., за грудень 2014 р. -530,49 грн., за січень 2015 р. - 872,33 грн., всього загальна сума складає 13 836,1 грн., яка підлягає діленню на 4 особи та буде становити 13 836,1 грн. : 4 = 3 459,02 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про те, що стягнуті за судовим рішенням кошти у відшкодування матеріальної шкоди, як витрати, понесені на утримання квартири, у розмірі 4 249,49 грн. підлягають зменшенню до розміру 3 459,02 грн. та у повернення сплаченого судового збору зменшенню з 184,45 грн. до 150,01 грн., рішення суду підлягає зміні.

Вирішуючи спір по суті, в основу судового рішення місцевий суд поклав вимоги ч. 3 ст. 156 ЖК України, яка передбачає, що члени сім"ї власника будинку зобов"язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім"ї власника зобов"язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами сім"ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку та вимоги ст. 162 ЖК України, яка передбачає, що плата за користування житловим приміщенням в квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну пату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач, який є власником квартири, сплатив надавачам комунальних послуг їх вартість, що підтверджується наданими квитанціями про здійснення їх оплати. Даний позов пред»явлено до відповідача, який є зареєстрованим у квартирі та фактично в ній проживає, тому повинен брати участь у витратах на її утримання.

Доводи відповідача про те, що позивач як власник квартири повинен одноосібно нести перед надавачами послуг витрати по утриманню квартири та не має права на пред»явлення даного позову не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є членом сім»ї власника квартири і у відповідності до вище вказаних норм ЖК України має право на стягнення понесених витрат. Відповідач зобов»язаний брати участь по утриманню квартири, тому місцевий суд правильно застосував діюче законодавство до спірних правовідносин.

Доводи відповідача про те, що рішенням суду від 19.07.2013 р. в іншій справі встановлено, що позивач є єдиним власником квартири, тому має одноособово нести витрати по її утриманню, а тому ця обставина на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не є тією обставиною, яку законодавець розуміє за змістом вказаної процесуальної норми.

Доводи відповідача про існування та припинення між ним та позивачем усної домовленості про сплату житлово-комунальних послуг не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені відповідачем належними та допустимими доказами.

Також не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що мати ОСОБА_6 особисто передавала позивачу гроші для сплати за надання комунальних послуг, оскільки не підтверджені належними та допустими доказами.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 3, 309 ч.1 п. 3, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року змінити, зменшивши розмір коштів у відшкодування матеріальної шкоди, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 з 4 249,49 грн. до 3 459,02 грн., зменшити розмір стягнутого судового збору з 184,45 грн. до 150,01 грн., а всього стягнути 3 609,03 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :