РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі :

Головуючого судді Бондаренко Ю.О.

судді: Павліченко С.В., Собослой Г.Г.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 грудня 2009 року на 721 км. траси М-06 Київ - Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій зіткнулись автомобіль Мерседес-Бенц державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням позивача та Фіат-Добло державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача. В результаті ДТП було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, що останній не заперечував. Розмір завданого збитку склав 61217 грн., що підтверджується актом оцінки. Після оцінки збитків позивач звернувся до страхової компанії "Універсальна", в якій був застрахований автомобіль відповідача. Страхова компанія відмовила у виплаті страхової суми, так-як на момент ДТП поліс не діяв. З огляду на наведене позивач просив стягнути визначену актом суму збитку та моральну шкоду в розмірі 1000 грн., яка полягала в душевних стражданнях викликаних тривалістю часу протягом якого ремонтувався автомобіль, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості працювати і утримувати сім'ю.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 травня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 61217,01 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з доводами та висновками суду першої інстанції, відповідач оскаржив ухвалене рішення і просить його скасувати, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду. Фактичний власник автомобіля ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом про відшкодування збитків а позивач позбавлений такого права. Довіреність видана на ім'я позивача є нікчемною так-як в ній чітко не прописано юридичні дії. Крім того ринкова вартість автомобіля становить 61217 грн., а збитки завдані на суму 68291,27 грн., тому проведення відновлювального ремонту є недоцільним, і при стягненні повної вартості автомобіля суд мав вирішити питання щодо передачі майна після відшкодування збитків. Також позивач не звертався з заявою про залучення до справи страхової компанії, що є підставою для відмови в позові.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року скасовано, а по справі ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 -відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції і досліджує виключно лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої виходив з того, що у справі наявні докази вини ОСОБА_1, у дорожньо-транспортній пригоді в результаті якої пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 і як наслідок спричинено збитки в розмірі 61217,01 грн., що відповідачем не оспорено. Цивільно-правову відповідальність власника автотранспортного засобу «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, не було застраховано на час ДТП, тому винна особа має відшкодувати завдану шкоду. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про порушення свого права позивач дізнався з дня винесення постанови Ужгородським міськрайонним судом тобто з 23.02.2010 року.

Судом встановлено, що 7 грудня 2009 року приблизно о 8 год. 10 хв., ОСОБА_1, який керував автомобілем «Fiat Doblo», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на 721 км автодороги сполученням «Київ-Чоп», не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 В наслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні ДТП та постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.02.2010 року притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.(а.с.8).

Докази відповідно до ст.. 56, 57 ЦПК України мають бути належними та допустимими.

Відповідно до с.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З доповнення до протоколу серії АО №036818 (а.с.11) та довідки (а.с.13), автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті ДТП отримав механічні пошкодження у вигляді деформованої лівої сторони кузова, подряпин на лівій дверці, задня ось вийшла з місця встановлення, розбита ліва задня шина.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на наведене вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП в результаті якої пошкоджено автомобіль під керуванням позивача, доведена належними та допустимими доказами, що в силу ст.ст. 1166,1187 ЦК України є підставою для стягнення з останнього заподіяної шкоди як з особи відповідальною за вчинення ДТП.

ОСОБА_2 керував автомобілем «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, на підставі виданої ОСОБА_3, 16 квітня 2007 року довіреності, згідно якої має право представляти інтереси власника в судових органах... (а.с.6).

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом, є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Дорученням, передбачено право представляти інтереси власника в судових органах та вчиняти будь - які юридично значимі дії пов'язані з автомобілем, за таких обставин ОСОБА_2 мав право на звернення з зазначеним позовом, до суду, як особа права якої були порушені в результаті ДТП.

Згідно із звітом суб'єкта оціночної діяльності від 30 грудня 2009 року №42-0035 розмір матеріального збитку спричинений власнику автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 61217 грн. 01 коп.(а.с.16-26).

Відповідач не погоджуючись з сумою відновлювального ремонту не спростував її шляхом надання контррозрахунку, висновку експерта і.т.д.

З врахуванням наведеного вимоги позивача щодо відшкодування збитків є доведені і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Твердження відповідача про те, що непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в задоволенні позову до особи яка завдала шкоду є неправомірним, виходячи з наступного.

Так, з повідомлення СК «Універсальна» слідує, що на час ДТП договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності із ОСОБА_1 укладено не було, оскільки страховий платіж сплачено після настання ДТП.(а.с.9).

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України "Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як роз'яснено у п.11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства, при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

За таких обставин, не залучення до участі у справі страховика винної у ДТП особи не може бути підставою відмови в позові.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Днем порушення прав відповідача, і встановлення особи що порушила ці права є день коли сталась ДТП, в результаті якої позивачу заподіяні збитки, і притягнення особи до адміністративної відповідальності не перешкоджало позивачу звернутись за захистом порушеного права.

З огляду на наведене позовна давність, про застосування якої заявив позивач в суді першої інстанції (а.с.62), почала перебіг з 17 грудня 2009 року, а не з дня притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Позивач з позовом до суду звернувся 19 грудня 2012 року тобто з пропуском строку позовної давності, цьому не зазначив причини його пропуску.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач заяви про поновлення пропущеної позовної давності не надав, обставини при яких зупиняється, або переривався перебіг позовної давності сторонами не повідомлялись і судом не встановлено тому у задоволенні позовних вимог слід було відмовити у зв'язку із спливом позовної давності, так-як позивачем було доведено порушення права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку сплив строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 травня 2013 року,- скасувати, у справі ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: