Справа № 363/4078/13 Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/2344/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 42 11.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Матвієнко Ю.О.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Київської обласної державної адміністрації, Вишгородської міської ради, Міністерства соціальної політики України про забезпечення права на житло,-

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_3 звернулась з даним позовом посилаючись на те, що рішенням виконкому Вишгородської міської ради від 25.01.2001 року її чоловіка ОСОБА_4 та її, як члена сім'ї було включено в окремі списки громадян віднесених до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на позачергове забезпечення житлом. В подальшому рішенням Вишгородського районного суду від 02.03.2007 року було зобов'язано Вишгородську міську раду надати їм окрему квартиру та видати ордер.

Далі позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_4 помер так і не отримавши квартиру, після чого позивачка неодноразово зверталась в Вишгородську міську раду, Київську обласну державну адміністрацію, але не була забезпечена квартирою, тому просила зобов'язати Державну службу України з надзвичайних ситуацій виділити та перерахувати кошти на рахунок Київської обласної державної адміністрації для придбання для неї окремої квартири в м.Вишгороді Київської області з урахуванням додаткової площі. Крім того позивачка просила зобов'язати Київську обласну державну адміністрацію за рахунок бюджетних коштів придбати для неї окрему квартиру в м.Вишгороді Київської області з урахуванням її права на додаткову площу та зобов'язати Вишгородську міську раду видати їй ордер на вселення у придбану за бюджетні кошти квартиру в м.Вишгороді Київської області.

Представник Державної служби України з надзвичайних ситуацій проти позову заперечував пояснивши, що з 01 січня 2014 року головним розпорядником коштів за бюджетною програмою „Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи являється Міністерство соціальної політики України.

Представник Міністерства соціальної політики України також заперечував проти позову, посилаючись на норми ст.43 ЖК України та ст.21 Конституції України, а також відсутність коштів для фінансування програми забезпечення житлом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Суд зобов'язав Міністерство соціальної політики України виділити та перерахувати кошти на рахунок Київської обласної державної адміністрації цільовим призначенням для придбання окремої квартири для ОСОБА_3 в м.Вишгороді Київської області з урахуванням додаткової площі.

Крім того, зобов'язано Київську обласну державну адміністрацію за рахунок бюджетних коштів придбати окрему квартиру для ОСОБА_3 в м.Вишгороді Київської області з урахуванням її права на додаткову площу.

Зобов'язано Вишгородську міську раду видати ОСОБА_3 ордер на вселення у придбану за бюджетні кошти квартиру в м.Вишгороді Київської області.

Не погоджуючись з рішенням відповідач Міністерство соціальної політики України подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Апелянт посилається на те, що виділення Мінсоцполітики коштів Київській облдержадміністрації є неможливим без попереднього виділення коштів Міністерством фінансів України Мінсоцполітики, як головному розпоряднику бюджетної програми. На зазначені вимоги бюджетного законодавства суд уваги не звернув і не вирішив питання щодо залучення до участі у справі Мінфін України.

Крім того, апелянт зазначив, що за вказаною бюджетною програмою кошти держбюджетом не виділялись ні у 2014, ні у 2015 році.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими Доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в задоволені позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції в повному обсязі не виконані.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради №1 від 25.01.2001 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було включено в окремі списки громадян віднесених до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на позачергове забезпечення житлом.

Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.03.2007 року було зобов'язано Вишгородську міську раду надати сім'ї ОСОБА_3 окрему квартиру та видати ордер. Рішення суду не виконано (ас.14-16).

В 2007 році ОСОБА_4 помер, позивачка ОСОБА_3, як дружина померлого ліквідатора на ЧАЕС 1 категорії, інваліда 1-ї групи, продовжує перебувати на квартирному обліку на позачергове забезпечення житлом в складі сім'ї - одна особа (ас.22-23).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 26.03.2013 року було визнано бездіяльність Вишгородської міської ради та зобов'язано звернутись до Державної служби з надзвичайних ситуацій з клопотанням щодо виділення цільових коштів для придбання житла ОСОБА_3 (ас.12-13).

Вишгородською міською радою та самою позивачкою було направлено лист Голові Державної служби з надзвичайних ситуацій для виділення коштів на забезпечення житлом ОСОБА_3

13.05.2013 року, 17.07.2013 року, ОСОБА_3 отримала відповідь від Київської ОДА про те, що вона буде забезпечена житлом відповідно до порядку визначеному Житловим кодексом (ас.6-11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки розпорядником коштів з січня 2014 року є Мінсоцполітки України, то його необхідно зобов'язати виділити та перерахувати кошти на рахунок Київської ОДА, цільовим призначенням для придбання окремою квартири позивачці в м.Вишгороді.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законом про Державний бюджет України.

Згідно зі ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено принцип цільового використання коштів, тобто бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями.

Частинами 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Розподіл бюджетних коштів здійснюється з урахуванням кількості громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і перебувають на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов (квартирному обліку), згідно з поданими Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями даними.

Питання обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання врегульовані Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 38 Правил громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Задовольняючи позовні вимоги, судом не звернуто увагу, що зобов'язуючи виділити та перерахувати кошти для придбання окремої квартири позивачці порушується черговість надання жилих приміщень, а також порушуються права осіб, які постановлені на квартирний облік раніше позивача.

Крім того, висновок про необхідність зобов'язання Мінсоцполітики виділити та перерахувати кошти для придбання окремої квартири позивачці на підставі Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, а не згідно з відповідною програмою забезпечення житлом, судом зроблено передчасно та в резолютивній частині рішення не конкретизовано яку суму коштів на яку квартиру, у якому будинку, за якою адресою зобов'язано відповідача виділити кошти.

Такі обставини не містяться і у позові, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав їм оцінку в сукупності з іншими доказами тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За таких підстав, на думку колегії суддів, рішення суду не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства соціальної політики України задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :