УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2012 року. У шлюбі мають повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі заочного відділення транспортного факультету Запорізького національного технічного університету, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в зв'язку з навчанням повнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2014 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у зв'язку із навчанням повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від заробітної плати (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 - відповідач у справі, є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 7).

ОСОБА_5 є студентом першого курсу заочного відділення транспортного факультету Запорізького національного технічного університету (а. с. 8, 9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, посилаючись на положення ст. 199 СК України та п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», виходив із того, що повнолітнього сина, який продовжує навчання, фактично утримує лише мати ОСОБА_3, оскільки відповідач не бажає приймати участь в утриманні сина, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Проте з висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Вважаючи наявною сукупність наведених юридичних фактів, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України не звернув уваги на те, що потреба у матеріальній допомозі має бути зумовлена таким навчанням, що є єдиним заняттям повнолітньої дитини, не врахував, що, навчаючись на заочному відділенні повнолітній ОСОБА_5 має можливість працювати та заробляти собі на життя, що знімає з батьків обов'язок з його утримання.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік