У Х В А Л А

Справа № 183/470/15

№ 2-з/183/11/15

24.03.2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Березюк В.В.,

секретаря: Тен І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину грошових коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих на імя ОСОБА_2 у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» та у публічному акціонерному товаристві «УкрСиббанк».

Позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, якою просить накласти арешт на депозитні рахунки, відкриті на імя ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» та у ПАТ «УкрСиббанк», мотивуючи її тим, що позивач може вивести дані кошти з поточних рахунків організацій, чим може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по даній цивільній справі.

Сторони, у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в судове засідання не викликалися, у звязку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Суд, розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В порушення вищезазначених вимог заява не містить жодних доказів, які б свідчили про наявність депозитних рахунків відкритих на імя ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» та у ПАТ «УкрСиббанк». Більш того, позивач разом з позовом подала до суду заяву про забезпечення доказів, якою просить витребувати з ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «УкрСиббанк» копії договорів про відкриття депозитних рахунків на імя ОСОБА_2 та випуску депозитних рахунків на його імя. Дані обставини свідчить про відсутність у позивача доказів про наявність таких рахунків на імя відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не обґрунтована, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Березюк