АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/558/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріАнкудінову О.І.

за участю:

позивача ОСОБА_6

представника позивача ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

представника відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про розподіл спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_10 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони проживали з відповідачем однією сім'єю з 2003 року до лютого 2009 року.

За час спільного проживання 01 вересня 2006 року в АДРЕСА_1, за спільні кошти сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, однак договір купівлі-продажу було оформлено на відповідача.

До 2009 року сторони провели у будинку капітальний ремонт, газифікували його, підвели водопостачання, зробили водовідведення та здійснили добудови.

Крім житлового будинку сторонами було придбано рухоме майно, загальною вартістю 118924 грн.

Рішенням Родниківської сільської ради від 20 грудня 2006 року відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1563 га, яку позивачка також вважала спільною сумісною власністю.

ОСОБА_10, з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд: визнати об'єктами права спільної сумісної власності сторін, як майна нажитого в період спільного проживання жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою: житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями в АДРЕСА_1, набір меблів для кухні, вартістю 7500 грн., газову плиту «Беко», вартістю 2100 грн., набір м'яких меблів для кухні, вартістю 1500 грн., пральну машину «Ардо», вартістю 1800 грн., набір меблів для спальні, вартістю 5000 грн., набір меблів вітальні, вартістю 3000 грн., меблі для ванної кімнати, ванну, вартістю 2000 грн., газовий котел, вартістю 4000 грн.

Визнати за сторонами право власності по 1/2 частині за кожним на будинковолодіння по АДРЕСА_1

Виділити ОСОБА_8 в користування вказане рухоме майно, загальною вартістю 26900 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь позивачки компенсацію за 1/2 частину спільного рухомого майна в розмірі 13450 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_10 оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції мотивував його тим, що судом достовірно встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 було придбано у 2006 році. Згідно технічного паспорту, складеного 26 квітня 2010 року, власником зазначеного житлового будинку є ОСОБА_11. Зазначений факт був підтверджений в судовому засіданні спеціалістом ОСОБА_12 В ході розгляду справи було здійснено прослуховуваня звукозапису судового засідання по цивільній справі №2-125-10, під час якого, позивачем ОСОБА_6 було надано пояснення, що вона не має достатнього доходу для придбання житла та позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження позовних вимог. Суд першої інстанції взагалі не навів у рішенні мотивів у відмові в задоволенні позовних вимог позивача щодо рухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, але не погоджується з мотивами, підставами відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.09.2006 року ОСОБА_8 придбав житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 69,8 кв.м., загальною площею 109,2 кв.м., з прибудовами та надвірними спорудами: сараєм «Б», гаражем «В», погрібом «Г», погрібом «Д», криницею «к», огорожею № 1. Будинок розташований на земельній ділянці Родниківської сільської ради (а.с. 13-15).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 березня 2010 року задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про визнання дійсним договору доручення та визнання права власності на будинок, а саме: визнано дійсним укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 договір доручення, за яким придбано зазначений вище будинок та визнано за ОСОБА_13 право власності на даний будинок.

Однак, рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2011 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 (а.с. 29-30).

Таким чином, власником спірного будинку залишився відповідач ОСОБА_8, тому висновок суду першої інстанції про те, що власником зазначеного житлового будинку є ОСОБА_11 - є помилковим і не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самосійного заробітку (доходу).

Сторони у справі у зареєстрованому шлюбі не перебували.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_10 посилається на положення ст. 74 СК України, згідно якої якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набате ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної слабості, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі N 6-97цс11).

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2011 року встановлено факт спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки.

Так, апеляційним судом переглядалось рішення суду першої інстанції, предметом розгляду якої було визнання дійсним договору доручення, за яким придбано будинок по АДРЕСА_1.

В мотивувальній частині даного рішення зазначено, що ОСОБА_8 перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про вінчання від 21 лютого 2005 року та довідкою ВЖ РЕУ № 2 про склад сім'ї ОСОБА_10, в якій вказано, що в період з липня 2003 року по травень 2005 року з нею в квартирі її матері проживав без реєстрації ОСОБА_8 (а.с. 29 зворот).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим рішення;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

Враховуючи наведене, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення.

Таким чином, встановлені в мотивувальній частині рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2011 року обставини не мають преюдиційного значення для розгляду даної цивільної справи.

Позивачка ОСОБА_10 не пред'являла позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Таким чином, відсутні підстави вважати даний факт встановленим.

Враховуючи наведене, визнання рухомого та нерухомого майна об'єктами спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, неможливе без встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Судом першої інстанції помилково вказано в мотивувальній частині рішення про те, що згідно технічного паспорту, складеного 26 квітня 2010 року, власником спірного житлового будинку є ОСОБА_11, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на пояснення позивачки ОСОБА_10, надані нею під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_8 про визнання дійсним договору доручення та визнання права власності на будинок, про те, що вона не має достатнього доходу для придбання нею житла.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак, вказані обставини не впливають на вирішення справи по суті.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, однак, колегія суддів не погоджується з підставами відмови в задоволенні позовних вимог, а саме, що згідно технічного паспорту, складеного 26 квітня 2010 року, власником зазначеного житлового будинку є ОСОБА_11. Зазначений факт був підтверджений в судовому засіданні спеціалістом ОСОБА_12 В ході розгляду справи було здійснено прослуховуваня звукозапису судового засідання по цивільній справі №2-125-10, під час якого, позивачем ОСОБА_6 було надано пояснення, що вона не має достатнього доходу для придбання житла та позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що підставою для відмови в задоволенні позову є відсутність вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольняє частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про розподіл спільної сумісної власності відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про розподіл спільної сумісної власності - скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про розподіл спільної сумісної власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :