Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Журавель В.І.,

Леванчука А.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, у якому просила надати дозвіл на виїзд за межі України її доньці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними повноліття для їх відпочинку, оздоровлення без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_4

Зазначила, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі із 12 липня 2008 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Берегівського районного суду від 16 травня 2012 року. Від шлюбу мають двоє дітей: доньку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 Діти проживають із нею, перебувають в її утриманні та піклуванні.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон для відпочинку та оформлення проїзних документів дітей, ОСОБА_3 просила задовольнити позов та допустити негайне виконання рішення.

Рішенням Берегівського районного суду від 4 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2014 року, позов задоволено частково. Надано дозвіл на виїзд за кордон ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до досягнення ними 16-річного віку без згоди батька ОСОБА_4 у супроводі матері.

Дозволено ОСОБА_3 або її офіційному представнику без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей. В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На суд апеляційної інстанції такі обов'язки покладаються в силу вимог ст. 303 ЦПК України.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 12 липня 2008 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Берегівського районного суду від 16 травня 2012 року. Від шлюбу мають двоє дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон для відпочинку та оформлення проїзних документів дітей.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із підпункту 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене суди, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не зазначили терміну вивезення дітей за кордон та країну, до якої дозволяється виїзд дітей без згоди батька; не визначилися із правовою підставою надання дозволу на виїзд дітей без згоди батька аж до досягнення ними 16-річного віку, крім визначеної ст. 4 Закону можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд, а не на виїзд до досягнення дитиною певного віку без згоди батька, не позбавленого батьківських прав; не врахували, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дітей за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили батька дітей можливості брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними.

За таких обставин, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська