Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представника заявника - Мороза Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання спадщини відумерлою, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок по АДРЕСА_1 перебуває на балансі ЖБК «Квазар» з 25 вересня 1975 року. Наймачем квартири № 58 у цьому будинку була ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на підставі ордеру, разом із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вселилася у неї та проживала в ній.

Зазначає, що з 03.03.1978 року зазначені особи були прописані за цією адресою і на ОСОБА_3 було оформлено особовий рахунок та вона як член кооперативу з дати прописки сплачувала за квартиру пайові внески, які закінчила сплачувати 27.05.1992 року, а тому відповідно до ЗУ «Про власність», який діяв на той час набула право власності на неї.

Посилається на те, що 17.03.1998 року ОСОБА_3 була виписана з квартири внаслідок смерті (смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно актового запису про смерть № 357 від ІНФОРМАЦІЯ_5) і на належне їй майно відкрилась спадщина, до складу якої увійшла спірна квартира АДРЕСА_1, площею 51 кв.м. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР 1963 року) був її син ОСОБА_4, який проживав разом з нею на момент її смерті і фактично вступив в управління та володіння цією квартирою, в отже прийняв спадщину (ст. 549 ЦК УРСР).

Звертає увагу суду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 і після його смерті спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 ніким не прийнята, хоча з часу його смерті пройшло вже понад 10 років.

Зазначає, що враховуючи ту обставину, що спадщина на спірну квартиру відкрилась ще 16.02.2006 року в місті Києві, і сплинуло більше одного року з цього часу, спадкоємці за заповітом чи за законом, які б прийняли спадщину, відсутні, а квартира потребує догляду та утримання, вчинення інших дій для підтримання її в належному стані та її збереження, а тому Подільська районна в місті Києві державна адміністрація в межах делегованих функцій органу місцевого самоврядування зобов'язана звернутись до суду із даною заявою, як це передбачено ч. 1 ст. 1277 ЦК України.

В судовому засіданні представник заявника підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просить заяву задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява доведена та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, по АДРЕСА_1, який з 25.09.1975 року є власністю ЖБК «Квазар».

Як вбачається з Листа Голови правління ЖБК «Квазар» Сахно М.І. від 07.05.2015 року № 18/15, наймачем квартири № 58 у вищезазначеному будинку була ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вселилася в неї на підставі ордеру разом із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та проживала в ній. З 03.03.1978 року вказані особи були прописані за цією адресою, на ОСОБА_3 оформлено особовий рахунок та вона як член кооперативу з дати прописки сплачувала за квартиру пайові внески, які закінчила сплачувати 27.05.1992 року та відповідно до Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула права власності на неї (а.с. 14-15).

Вищезазначені обставини, викладені Головою правління ЖБК «Квазар» Сахно М.І., об'єктивно підтверджуються наданою суду Поквартирною карточкою Форма Б, згідно якої за адресою: АДРЕСА_1, з 03.03.1978 року були зареєстровані дві особи: 1. мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2. син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наймачем квартири є ОСОБА_3 (а.с. 16) та Довідкою ЖБК «Квазар» від 06.05.2015 року № 16/15, згідно якої сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1, в розмірі 7 901, 72 (сім тисяч дев'ятсот один крб. 72 коп.) сплачена 27.05.1992 року у повному обсязі ОСОБА_3, яка на момент виплати була власником особового рахунку (а.с. 17).

За приписами статті 15 ЗУ «Про власність», який був чинним на день виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність заявником тієї обставини, що ОСОБА_3 сплативши 27.05.1992 року у повному обсязі пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1, набула права власності на неї.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла, що об'єктивно підтверджується наданим Записом Акта про смерть № 357 від ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18) і після її смерті, відповідно до вимог ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день виникнення правовідносин, відкрилася спадщина до складу якої увійшла також спірна квартира.

Стаття 524 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на день виникнення правовідносин, визначає, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вже зазначалося вище, судом встановлено, що в померлої ОСОБА_3 був син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на момент її смерті проживав разом з нею.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 виходячи з приписів ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, дійсно є спадкоємцем першої черги і фактично вступивши в володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину в той же час Свідоцтво про право на спадщину не отримав, що підтверджується Листом завідувача Першої Київської нотаріальної контори від 04.08.2015 року № 6417/01-16 (а.с. 20).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 73 років ОСОБА_4 помер, що підтверджується Актовим записом про смерть № 17684 від 29.09.2005 року (а.с. 19).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

З врахуванням приписів вказаних норм чинного законодавства, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про доведеність заявником тієї обставини, що після смерті ОСОБА_4 дійсно відкрилася спадщина до складу якої увійшла також і спірна квартира АДРЕСА_1.

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписами статей 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що з часу відкриття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 як у строк визначений ст. 1270 ЦК України так і до даного часу ніхто із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, спадкова справа не заводилась та Свідоцтва про право на спадщину не видавалось, що об'єктивно підтверджується Листом завідувача Першої Київської нотаріальної контори від 04.08.2015 року № 6417/01-16 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 41127213 від 04.08.2015 року (а.с. 22).

З викладеного вбачається, що з часу відкриття спадщини (смерті ОСОБА_4) пройшло вже більше десяти років, однак спадщина після його смерті ніким не прийнята і ніхто не заявив будь-яких прав на неї, що свідчить про відсутність спадкоємців останнього, як за законом так і за заповітом.

Стаття 1277 ЦК України визначає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Зі змісту вказаної норми ЦК України вбачається, що законодавцем органам місцевого самоврядування з метою захисту майнових та немайнових прав територіальних громад надано право на звернення до суду із заявами про визнання спадщини відумерлою у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Наслідком чого є перехід спадщини у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підстави та порядок звернення із такими заяви регламентовано Главою 9 Розділу ІV ЦПК України.

Так за приписами статті 274 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно статті 278 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Судом під час розгляду справи достовірно встановлено, що у ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 і після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входить квартира АДРЕСА_1, відсутні спадкоємці як за заповітом так і за законом у зв'язку з чим спадщина на сьогоднішній день ніким не прийнята. З часу відкриття спадщини минуло більше одного року, а тому з врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для визнання її відумерлою.

Відповідно до статті одинадцятої ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявника знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268,1269, 1270, 1277 ЦК України, ст.ст. 524, 525, 529, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. 15 ЗУ «Про власність», керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 234, 274-278 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Визнати спадщину, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4, що складається з квартири АДРЕСА_1, відумерлою.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко