АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3491/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/250/15 ОСОБА_1
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді Швецової Л.А.,

суддів: Костенко Т.М., Гальянової І.Г.

за участі секретаря : Андрійко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Харкова, квартирно-експлутаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про стягнення коштів по відшкодуванню шкоди завданої нещасним випадком на виробництві та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до КЕВ м. Харкова Міністерства оборони України, третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Харкова про стягнення суми недоплачених страхових виплат за період з 01.03.2011 року по 01.04.2014 року у розмірі 39542,27 грн., а також моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

В наступному змінила позовні вимоги, просила стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Харкова суму недоплачених страхових виплат за період з 01.03.2011 року по 01.04.2014 року у розмірі 39542,27 грн., а також з квартирно-експлутаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України суму моральної шкоди 20000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 21.03.1984 року, під час виконання своїх службових обов'язків вона була травмована, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. За висновком MCЕК від 28.07.92 року та від 28.10.2001 pоку її було визнано інвалідом другої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 80% безстроково. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.94 року відповідачем КЕВ м. Харкова їй було відшкодовано шкоду, заподіяну пошкодженням здоров'я. На підставі рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 року, було проведено перерахування розміру її втраченого заробітку у відповідності із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» (надалі Закон), виходячи з коефіцієнтів перерахунку, встановлених правлінням Фонду (з 01.03.02 p. - 1,193; з 01.03.03 p. - 1.182; з 01.03.04 p. - 1,152; з 01.03.05 р 1.238). Сума втраченого заробітку встановлена судом станом на 01.09.2005 року склала 524,78 грн. на місяць.

Проте, після цього перерахунок розміру втраченого заробітку КЕВ не проводив, чим грубо порушив її права та положення зазначеного Закону. Разом з цим, позивач зверталася до КЕВ щодо передачі їй документів по відшкодуванню шкоди до Фонду, однак документи так і не були передані, що позбавило її права на своєчасний перерахунок відшкодування розміру шкоди.

Таким чином, з врахуванням трирічного строку позовної давності, ОСОБА_2 вважала, що їй не були недоплачені 32945,20 грн. Крім того, позивачка в своєму позові зазначила, що їй з вини КЕВ була заподіяна моральна шкода у розмірі 20000 грн. - внаслідок того, що протягом 8-ми років підприємство порушувало її права, встановлені ст. 46 Конституції України, на соціальний захист, систематично недоплачуючи втрачений заробіток. У зв'язку з цим вона не мала коштів на харчування, лікування, їй було не надано жодної путівки на санаторно-курортне лікування, не було оплачено придбання медикаментів, тому постійно переносила фізичні та моральні страждання.

Змінюючи позовні вимоги зазначила, що оскільки за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.01.2014 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 01.04.2014 року її особову справу було передано до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові (надалі Фонд), і необхідний перерахунок проводиться за Постановами Фонду і коефіцієнт визначає Фонд саме він повинен провести на її користь доплату за період з 01.03.2011 року по 01.04.2014 рік в сумі 39542.27 грн. При цьому стягнення моральної шкоди прохала здійснити з КЕВ міста Харкова Міністерства оборони України (надалі КЕВ).

Представник Фонду позов не визнала зазначивши , що належні виплати позивачці вони здійснюють з моменту передачі їм особистої справи ОСОБА_2 яка відбулась після набуття законної сили судовим рішенням від 25.01.14 року що набуло законної сили 01.04.14 року, а здійснення виплати за минулий час до отримання особистої справи не передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» №1 105-ХІУ. Зазначила що за спірними позовними вимогами вони є неналежним відповідачем і відповідальність за позовом повинна бути покладено на роботодавця позивачки який невчасно передав до Фонду особисту справу ОСОБА_2

Представник КЕВ позов не визнав, зазначивши, що позивачка жодним чином не довела свої позовні вимоги в частині наявності моральної шкоди. Особову справу ОСОБА_2 вони неодноразово намагались передати до Фонду, однак останній, за формальних причин в цьому відмовляли, отже дії КЕВ не є протиправними. Щодо вимог про відшкодування недоплачених страхових виплат за період з 01.03.20011 року по 01.04.2014 рік з Фонду зазначили що КЕВ не був роботодавцем ОСОБА_2 а лише здійснював виплати за рішеннями судів. Роботодавцем позивачки було Державне підприємство Міністерства оборони України «Харківське УНР» яке і повинно було вчасно передати особисту справу ОСОБА_2 до Фонду.

Військовий прокурор Харківського гарнізону, що вступив до справи в інтересах держави в особі МО України, з позовними вимогами ОСОБА_2 не погодилась, посилаючись на те, що ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 01.04.14 року встановлено безпідставність позовних вимог в частині застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності», оскільки спірні перерахування та нарахування здійснюються Правлінням Фонду після отримання особової справи яка в випадку ОСОБА_2 надійшла до Фонду з 01.04.14 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Харкова, квартирно-експлутаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про стягнення коштів по відшкодуванню шкоди завданої нещасним випадком на виробництві та моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись із таким рішення районного суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені НЕЮ вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Судом відповідно до наявних у справі доказів та з врахуванням обставин встановлено, що 21.03.1984 року, під час виконання своїх службових обов'язків позивач була травмована, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1. За висновком MCЕК від 28.07.92 року та від 28.10.2001 pоку, ОСОБА_2 було визнано інвалідом другої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 80% безстроково. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.94 року відповідачем КЕВ м. Харкова ОСОБА_2 було відшкодовано шкоду, заподіяну пошкодженням здоров'я. На підставі рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2006 року, було проведено перерахування розміру її втраченого заробітку у відповідності із Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» (надалі Закон), виходячи з коефіцієнтів перерахунку, встановлених правлінням Фонду (з 01.03.02 p. - 1,193; з 01.03.03 p. 1,182; з 01.03.04 p. - 1,152; з 01.03.05 р 1,238). Сума втраченого заробітку встановлена судом станом на 01.09.2005 року склала 524,78 грн. на місяць.

Відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» №1105-ХІУ від 23.09.1999 року (надалі Закон), виплату відшкодування шкоди у зв'язку з пошкодженням здоров'я проводить Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України. Всі підприємства, установи і організації зобов'язані були передати справи потерпілих вказаному Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що матеріали стосовно проведення виплат ОСОБА_2 були передані КЕВ м. Харкова 01.04.2014 року після ухвалення відповідного рішення апеляційним судом Харківської області.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду, щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з фонду суму недоплачених страхових виплат за період з 01.03.2011 року по 01.04.2014 року у розмірі 39542,27 грн., оскільки обовязок фонду здійснювати відповідні нарахування виникають лише після передачі особової справи фонду. Сторони не заперечували, що обовязок проведення страхових виплат у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Харкова виникло лише з 01.04.2014 року.

Також судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (втому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини по справі, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінив докази, які були досліджені в судовому засіданні і дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Позивач будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - не надала.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -