Справа № 463/781/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4316/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7,

представника Львівського міського комунального

підприємства "Львівводоканал" - Локатир Ю.В.,

представника Галицької РА ЛМР - Пітецької Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал", третя особа ОСОБА_5, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство "Шляхово - ремонтне підприємство Галицького району" про стягнення з Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" 43166.96 грн. завданої матеріальної шкоди та 5000.00 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" на користь ОСОБА_2 43166.96 грн. завданої матеріальної шкоди та 1000.00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал", вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі посилається на те, що на момент вчинення ДТП, 23.08.2014 року, о 07 год. 00 хв., здійснювалося прибирання проїзної частини, і як вбачається з акту обстеження дорожнього покриття, видимі ознаки пошкодження такого були відсутні, а тому про відсутність люку оглядового колодязя апелянту не було відомо. Також зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні не посилається на норму права, якою було б передбачено, що ЛМКП "Львівводоканал" наділений функціями постійного контролю за станом автомобільних доріг та дорожнім покриттям. Не врахував суд і тієї обставини, що наявними в матеріалах справи доказами не доведено, що ділянка дороги на перехресті вулиць Опришківська - Замкова, де сталася дорожньо - транспортна пригода, перебуває на балансі відповідача, а каналізаційний люк є складовою частиною дороги, а відтак відповідати за завдану шкоду повинна дорожня організація, яка обслуговує цю ділянку дороги. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ЛМКП «Львівводоканал» Локатира Ю.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7, представника Галицької РА ЛМР - Пітецької Н.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ЛМКП «Львівводоканал» 43166.96 грн. завданої майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу задано майнової шкоди саме з вини відповідача, який не виконав обо»язки щодо забезпечення зручних та безпечних умов дорожнього руху й запобігання пошкодженню транспортного засобу, з вини якого 23.08.2014 р. сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль «Рено Трафік» р.н. НОМЕР_1, який належить позивачу, отримав значні механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого становить 42516.96 грн. З врахуванням того, що позивачка у зв»язку із пошкодженням автомобіля, яке сталося з вини ЛМКП «Львівводоканал», зазнала душевних страждань, суд частково задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, визначивши її розмір виходячи з положень ст. 1167 ЦК України, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнала позивачка, та прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди, про стягнення якої просила позивачка, є завищеним та стягнув таку у розмірі 1000.00 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи позов про стягнення завданої майнової шкоди суд повинен з»ясувати наявність протиправної поведінки, розмір майнової шкоди, причинний зв»язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою та вину заподіювача шкоди.

Зі змісту ст. 1166 ЦК України випливає, що за зобов»язанням, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди, передбачається презумпція вини порушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2014р. о 14.00 год. по вул. Опришківська - Замкова у м. Львові сталася дорожньо - транспортна пригода з участю автомобіля «Рено Трафік», р.н. НОМЕР_1, що належить позивачці ОСОБА_2, який зазнав технічних ушкоджень внаслідок наїзду на каналізаційний люк. Факт ДТП підтверджується довідкою від 23.08.2014 р., і за цим фактом 11.11.2014 року на посадову особу ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБ2 №331310.

Як вбачається з постанови судді Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2014 року, суддя встановив, що ОСОБА_5 23.08.2014 року о 14.00 год. на вул. Опришківська - Замкова у м.Львові, будучи посадовою особою, не вжив заходів щодо належного утримання люку оглядового колодязя, що призвело до технічних ушкоджень автомобіля марки «Рено Трафік», р.н. НОМЕР_1, у зв»язку з чим визнав, що в діях ОСОБА_5 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, однак звільнив його від адміністративної відповідальності у зв»язку з малозначністю вчиненого ним адмінправопорушення, закривши провадження по справі про адміністративне правопорушення. Вказана постанова є чинною.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Заперечуючи щодо позову, ЛМКП «Львівводоканал» посилався на те, що із матеріалів адміністративної справи №3/461/2787/14, вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення не містить даних, які є обов»язковими для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць чи іншого майна.

Враховуючи роз»яснення абз. 2, 4 п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оспорюючи обставини, встановлені постановою судді Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2014 року в адміністративній справі, ЛМКП «Львівводоканал», як особа, що не брала участі в адміністративній справі, зазначає про те, що ні ЛМКП «Львівводоканал», ні його працівник не є відповідальними за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, оскільки дотримання цих норм, правил та стандартів, утримання доріг в належному стані, не входить в коло їх обов»язків, що доводить відсутність їх вини у пошкодженні транспортного засобу та неправомірність посилання суду першої інстанції на вищезгадану постанову судді, яка не має для суду преюдиціального значення.

Задовольняючи позов про стягнення з ЛМКП «Львівводоканал» 43166.96 грн.майнової шкоди та задовольняючи частково позов про стягнення моральної шкоди та стягуючи таку в розмірі 1000.00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що винним у ДТП є працівник ЛМКП «Львівводоканал» ОСОБА_5

Однак такий висновок суду суперечить чинному законодавству.

Зокрема, відповідно до ст. ст. 16, 21 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міста та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за : 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3)розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об»єктів дорожнього сервісу та рекламо носіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. ст. 9, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди,споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування. Отже,каналізаційний люк є складовою частиною дороги.

Статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів належить у числі іншого, забезпечення безпечних,економічних та комфортних умов дорожнього руху, термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах, своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.

Відповідно до п. п. 2, 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. №198, з наступними змінами та доповненнями, ремонт та утримання дорожніх об»єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо - експлуатаційними організаціями, що належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо - експлуатаційними організаціями. Власники дорожніх об»єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов»язані постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об»єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постійний контроль за станом усіх елементів дорожніх об»єктів та негайне усунення виявлених пошкоджень здійснює власник доріг або уповноважені ним дорожньо - експлуатаційні організації, які й повинні були повідомити ЛМКП «Львівводлканал» про відсутність кришки каналізаційного люку на дорозі та огородити це місце відповідними дорожніми знаками, чого ними зроблено не було.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме з вини відповідача, який не виконав обов»язки щодо забезпечення зручних та безпечних умов дорожнього руху й запобігання пошкодженню транспортних засобів, 23.08.2014 р. мала місце ДТП, внаслідок якого автомобіль позивачки отримав значні механічні пошкодження.

На думку колегії суддів такий висновок суду суперечить Законам України «Про автомобільні дороги» та «Про дорожній рух», Єдиним правилам ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, якими передбачено, що саме власники дорожніх об»єктів або уповноважені ними органи, дорожньо - експлуатаційні організації повинні здійснювати постійний контроль за станом усіх елементів дорожніх об»єктів та негайно усувати виявлені пошкодження, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух, чого ними не було зроблено.

Оскільки ремонт та утримання дорожніх об»єктів, що перебувають у комунальній власності здійснюється відповідними комунальними дорожньо - експлуатаційними організаціями, до яких ЛМКП «Львівводоканал» не належить, враховуючи відсутність вини ЛМКП "Львівводоканал" у завданні шкоди суд першої інстанції безпідставно, всупереч вищенаведеним нормам права, задоволив позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 43166.96 грн. завданої майнової шкоди та 1000.00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду, у зв»язку з чим оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ЛМКП «Львівводоканал».

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ЛМКП «Львівводоканал».

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" про стягнення майнової та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.