Справа № 522/9731/15-ц
Провадження № 2/522/6506/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, посилаючись на те, що відповідач є батьком її, позивачки, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і з часу їх з відповідачем розлучення та проживання доньки з нею, позивачкою, виникають непорозуміння з приводу отримання від ОСОБА_2 дозволу на виїзд за кордон доньки ОСОБА_3, так як відповідач безпідставно відмовляє в наданні таких дозволів, при цьому висуває різні умови для видачі дозволів, зокрема й матеріальні. Позивачка зазначила, що в 2012 році донька перенесла операцію на правій нозі, що була проведена в клініці м.Мюнхена (Німеччина), після чого їй рекомендовано кожні пів року проходити консультацію в цій клініці, тобто виїздити до Німеччини. Крім того, позивачка стверджує, що донька відвідує різноманітні гуртки та курси з вивчення трьох іноземних мов, і економічну школу «БігБоз», а тому їй необхідно постійно виїздити у різні країни світу на чемпіонати та тренінги, в той час як відповідач на дає донці дозволів на виїзд за кордон.

Позивачка стверджує, що починаючи з березня 2015 року вона і донька ОСОБА_3 неодноразово зверталися до ОСОБА_2 та відправляли телеграми з проханням зявитися до нотаріуса, з яким була домовленість на відповідну дату та годину можливого нотаріального засвідчення дозволу на виїзд за кордон ОСОБА_3, проте відповідач ігнорував ці звернення, що змусило її, позивачку, звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що 16.01.2012 року з донькою стався нещасний випадок у школі, з причин чого вона змушена була виїхати до Німеччини й зробити їй операцію на меніску в правій нозі в клініці АТОС м.Мюнхен, після чого необхідні подальші консультації в цій клініці. Крім того, позивачка зазначила, що донька навчається на курсах економіки і бізнесу в рамках Міжнародної навчальної програми SAGE (Student for Advancement of Global Entrepreneurship), приймає участь у міжнародних чемпіонатах та тренінгах, для чого їй необхідно періодично виїздити за кордон. В той же час надання дозволів відповідачем на виїзд доньки потребує значного часу, при цьому він ухиляється від надання дозволу, з причин чого вона, позивачка, вже зверталася в 2010 році до суду з відповідним позовом, а донька не змогла з причин відсутності дозволу батька виїхати до Ізраїлю з 26.03.2015 року, хоча вже були придбані квитки на суму 11 412,00 гривень.

Крім того, позивачка вказала, що донька на даний час має мультішенгенську візу строком дії до 19.06.2016 року, також мала з 18.11.2013 року по 18.05.2014 рік великобританську візу, а на час проведення операції в Мюнхені з 25.03.2012 року по 25.09.2012 рік - медичну візу, при цьому відповідачем надавалося для виїзду за кордон більше 14-ти дозволів на виїзд дитини за кордон, що на її думку, спростовує доводи представника відповідача про ненадання дозволу ОСОБА_2, так як у нього є підозри того, що донька може виїхати на постійне місце проживання за кордон. Позивачка навпаки вважає, що так як ОСОБА_2 є уродженцем Росії та періодично туди виїжджає до своїх родичів, вона має підстави стверджувати про неможливість своєчасного отримання від нього відповідних дозволів на виїзд доньки, а звернення до суду захистом прав дитини і отримання відповідного судового рішення потребує тривалого часу.

Позивачка стверджує, що вона та донька, починаючи з березня 2015 року неодноразово відправляли телеграми, як до подання позову, так і після подання позову, з проханнями зявитися до нотаріуса і надати згоду на виїзд за кордон, проте відповідач ухиляється від отримання цих телеграм, в той же час, повістки до суду по цивільним справам за позовами про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини (справи №522/10816/14-ц та №522/9007/15-ц), які на даний час розглядаються в Приморському районному суді м.Одеси, він отримує своєчасно і його представник зявляється на судові засідання.

Відповідач ОСОБА_2, який про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, до суду не зявився; його представник позов ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що позивачка та донька до ОСОБА_2 з проханнями надати згоду на виїзд за кордон не зверталися; телеграми з проханнями зявитися до нотаріуса для надання згоди, відповідач не отримував. Представник відповідача вважає, що необхідність виїзду за кордон до Німеччини з метою медичних консультації є надуманою та нічим не підтверджена, й крім того, ОСОБА_2 не може надати згоду на виїзд дитини за кордон, так як йому не відомо до якої країни і на який час має наміри виїхати донька ОСОБА_3.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом РАГС Суворовської районної адміністрації Одеської міськради 23.03.2000 року, актовий запис №322.

Судом зясовано, що з часу розлучення позивачки та відповідача з 2008 року неповнолітня ОСОБА_3 проживає з матірю за адресою; АДРЕСА_1; відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

З матеріалів справи вбачається, що в 2012 році неповнолітній ОСОБА_3 була проведена операція на меніску в правій нозі в клініці АТОС м.Мюнхен (Німеччина), в підтвердження чого позивачкою надані належні докази, а саме: копія акту про нещасний випадок від 16.01.2012 року; лікарняний висновок та оригінал звіту про операцію; копії електронних квитків на літак і підтвердження банку про переказ позивачкою коштів за проведення операції доньки в Германії від 12.03.2012 року.

Крім того в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 навчається на курсах економіки і бізнесу в рамках Міжнародної навчальної програми SAGE (Student for Advancement of Global Entrepreneurship), приймає участь у різноманітних чемпіонатах і тренінгах, як в Україні, так і за кордоном; нагороджена дипломами та нагородами; в подальшому планується її участь в міжнароднихчемпіонатах і тренінгах, а відтак прийняття участі у таких заходах потребує неодноразових виїздів за кордон.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, неповнолітня ОСОБА_3 веде досить активний спосіб життя, так як на високому міжнародному рівні займається навчанням з економіки і бізнесу, що також підтверджується дипломами, грамотами, листами, які знаходять в матеріалах справи, чому безпосередньо сприяє мати ОСОБА_3 - позивачка по справі, яка забезпечує дитині належні матеріальні та педагогічні умови для фізичного, морального й духовного розвитку.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розвязання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України».

Як вбачається зі змісту п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (із змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У ст.ст. 3,6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обовязків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка неодноразово направляла на адресу проживання відповідача ОСОБА_2 телеграми та листи з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд доньки ОСОБА_3 за кордон, проте він їх не отримував і такої згоди не надав. Слід зазначити, що така згода не надана ОСОБА_2 і після подання позивачкою позову до суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про ненадання ОСОБА_2 згоди на виїзд доньки за кордон з причин можливого виїзду доньки за кордон на постійне місце проживання, так як всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав суду жодного належного доказу, що позивачка ОСОБА_1 має наміри вивезти доньку за кордон на постійне місце проживання.

Крім того суд виходить з того, що відповідач протягом тривалого часу неодноразово надавав згоду на виїзд доньки за кордон (в матеріалах справи наявні 14 дозволів); неповнолітня ОСОБА_3, починаючи з 2012 року, мала різноманітні візи на виїзд за кордон (медичну, великобританську), на даний час має візу «мульті» в країни Шенгенської зони строком дії до 19.06.2016 року; при цьому неодноразово була за кордоном, як з метою лікування, так і з метою навчання та відпочинку, а відтак - відмова відповідача надати згоду на виїзд дитини за кордон є необґрунтованою та безпідставною.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої ОСОБА_3 виїздити за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на вїзд в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд ОСОБА_3 за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача ОСОБА_2 як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на необхідність виїзду дитини ОСОБА_3 за кордон для відпочинку, оздоровлення, соціального та духовного розвитку, безпідставне небажання батька дитини ОСОБА_2 надати згоду на виїзд дитини за кордон, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.141,150, 155 СК України, ст.313 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_4, до досягнення нею 18-річного віку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 24.06.2015