АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5393/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Заєць Т.О.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ПАТ «УКРСОЦБАНК» про захист прав споживача.

У мотивування вимог посилалася на те, що 13.05.2008 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір на суму 94 886 дол. США.

До грудня 2008 року вона виконувала свої зобов'язання по обслуговуванню кредиту.

У жовтні 2008 року отримала листа від банку про підвищення розміру процентної ставки за кредитом до 14% у зв'язку з підвищенням облікової ставки НБУ (від 21.04.2008 року), в якому містилася вимога про підписання Додаткової угоди.

Вона відмовилася укладати додаткову угоду, про що повідомила відповідача та продовжувала сплачувати щомісячні платежі у попередньому розмірі.

Пізніше з'ясувалося, що банком в односторонньому порядку було збільшено кредитну ставку, внесено зміни в програму нарахування платежів, що призвело до зростання заборгованості.

Окрім того її не було попереджено про валютні ризики.

Оскільки її права, як споживача було порушено, просила визнати неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» по односторонньому підвищенню кредитної ставки та покладенню валютних ризиків на позичальника та зобов'язати його здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням облікової ставки НБУ.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо одностороннього підвищення кредитної ставки та покладення валютних ризиків на позичальника за договором кредиту №10-29/6867 від 13.05.2008 року.

Відмовлено в задоволенні інших вимог.

Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що рішення про збільшення розміру процентів прийнято банком 24 вересня 2008 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», відповідно до якого встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Тому ПАТ «Укрсоцбанк», підвищуючи відсоткову ставку за кредитним договором до 09 січня 2009 року включно, не порушило умови договору кредиту.

Щодо неправомірності покладення валютних ризиків на позичальника, то вказує, що в даному випадку відсутня сукупність умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, так як у момент укладення договору сторони не виходили з того, що не настане зростання курсу долара, інакше б не передбачили валютні ризики в договорі.

Звертає увагу й на те, що, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації, у позичальника існувала можливість передбачити зміну курсу гривні у відношенні до долара США та можливість отримання кредиту в національній валюті. Окрім того позивач погодилася з тим, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті несе вона, що свідчить її підпис на кредитному договорі, попередньому розписі сукупної вартості кредиту, попередньої інформації про умови кредитування.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов'язання ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок заборгованості не оскаржувалося та набрало законної сили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - Кредитор) та ОСОБА_2 (надалі - Позичальник) укладено договір кредиту №10-29/6867 (а.с. 7 - 10).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 94 886,00 доларів США зі сплатою 13 % річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору.

Погашення кредиту буде здійснюватися до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з червня 2008 року (останній платіж 2023 року).

Задовольняючи позовні вимоги в частині підвищення процентної ставки суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Пунктом 3.1. Договору зазначено, що Кредитор зобов'язаний завчасно повідомляти Позичальника про намір змінити розмір процентів у порядку та в строки, визначенні п. 2.7 Договору (а.с. 8 - зворот).

21.10.2008 року на адресу ОСОБА_2 надійшов лист від АКБ «Укрсоцбанк» №23.3/044-1, відповідно до якого позивачу було повідомлено про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту №10-29/6867 від 13.05.2008 року до 14% річних з 03.11.2008 року. Вимоги листа обґрунтовані підвищенням облікової ставки НБУ, зростанням вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, рішенням Управляючого комітету роздрібного бізнесу АКБ «Укрсоцбанк» №380 від 24.09.2008 року, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 13).

У позовні заяві ОСОБА_2 зазначає, що хоча лист з додатковою угодою в двох примірниках вона і отримувала, проте відмовилася укладати додаткову угоду, про що повідомила відповідача та продовжувала сплачувати щомісячні платежі у попередньому розмірі. Незважаючи на це, банком в односторонньому порядку було збільшено кредитну ставку, внесено зміни в програму нарахування платежів, що призвело до зростання заборгованості.

Згідно пунктів 2.7.1 п. 2.7 Кредитного договору про намір змінити розмір процентів та/або комісій Кредитор зобов'язаний повідомити Позичальнику не пізніше, ніж за 10 (десять) календарних днів до дати початку їх введення, а також надати Позичальнику для укладення проекти двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього Договору.

У п.п. 2.7.2 п. 2.7 Договору вказано, що в разі, якщо Позичальник погодиться з запропонованими Кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання від Кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього Договору підписує їх, повертає їх Кредитору для підписання з боку Кредитора. Після їх підписання Кредитор повертає один примірник додаткової угоди (договору про внесення змін) Позичальнику. Цей Договір вважається зміненим в частині розмірів процентів та/або комісій після підписання Позичальником та Кредитором і скріплення його печаткою відповідної додаткової угоди (договору). Зазначені зміни вводяться в дію з дати, вказаної у відповідній додатковій угоді (договорі).

Пунктом 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Встановлено, що кредитним договором №10-29/6867 від 13.05.2008 року визначена процедура підвищення процентної ставки шляхом підписання додаткової угоди (п. 2.7 Договору).

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 7.1 Договору всі додатки, зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, з обов'язковим посиланням на цей Договір.

Оскільки сторони Договору домовились, що тільки за умов підписання додаткової угоди може бути змінена процентна ставка, але така угода сторонами не укладалась, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вимоги про визнання незаконним підвищення ПАТ «Укрсоцбанк» процентної ставки за користування кредитом підлягають задоволенню.

Окрім того, згідно п.п. 2.7.3 п. 2.7 Договору у разі, якщо Позичальник не погодиться з запропонованими Кредитором змінами розмірів процентів та/або комісій і не укладе протягом строку, встановленого в п.п. 2.7.2 цього Договору, відповідної додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього Договору, Кредитор має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір у порядку, передбаченому Договором, та вимагати від Позичальника дострокового погашення ним у повному обсязі заборгованості за Кредитом, сплати процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) відповідно до умов даного Договору.

Банк у зв'язку з незгодою Позичальника на підвищення процентної ставки мав право розірвати кредитний договір та вимагати від ОСОБА_2 дострокового погашення у повному обсязі заборгованості за Кредитом.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині визнання неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо одностороннього підвищення кредитної ставки заданим договором.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо покладення валютних ризиків на позичальника за договором кредиту підлягає скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що в силу п. 3.8 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007р. №168 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Відповідно до наведеного нормативно-правового акту ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язане було попередити ОСОБА_2, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Оскільки банком не було дотримано вимог п. 3.8 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, а сторони не погодили, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, тому відсутні підстави для покладення в повному обсязі валютних ризиків на .

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У силу 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позивач погодилася з тим, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті несе вона, про що свідчить її підпис на кредитному договорі, попередньому розписі сукупної вартості кредиту, попередньої інформації про умови кредитування.

Як вбачається з документів, доданих до апеляційної скарги, ОСОБА_2 повідомлена про попередній розпис вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с. 88-90).

Окрім того, позивач ознайомлена з інформацією щодо наявних в установі АКБ «Укрсоцбанк» схем кредитування, їх умов, відмінностей між ними, в тому числі стосовно її зобов'язань, їх перевагами та недоліками, а також щодо орієнтованої сукупності вартості кредиту за кожною з них, та отримала всі необхідні роз'яснення, про що свідчить її особистий підпис із зазначенням дати (а.с. 87).

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Таким чином, посилання позивача на її не поінформованість з умовами кредитування та з валютними ризиками спростовується її особистим підписом на договорі, відсутністю застережень та зауважень, що свідчить про її згоду зі всіма його умовами.

Також колегія суддів зазначає, що діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні, оскільки він встановлюється щоденно, й укладаючи кредитний договір на власний розсуд саме в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в іноземній валюті, позивач повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, що є загальновідомим фактом, а тому повинна була передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором кредиту.

Керуючись ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 627 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року скасувати в частині задоволення позову про визнання неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо покладення валютних ризиків на позичальника за договором кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо покладення валютних ризиків на позичальника за договором кредиту.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: