АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 413/2-2305/11 Головуючий в і-й інстанції
Провадження №22ц/774/1317/К/15 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 81 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Соколан Н.О., Ляховської І.Є.

при секретарі: Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року по цивільній справі за скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2, звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (надалі Жовтневий ВДВС Криворізького МУЮ).

Заявник вважає, що державним виконавцем, у порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 16.06.2011 року, неправомірно винесено постанову про накладення арешту на все належне ОСОБА_2 майно. Так, державним виконавцем не було застосовано всі способи, які необхідні для своєчасного виконання судового рішення та не проведено опис майна, на яке накладається арешт, що призвело до порушення майнових прав іншого співвласника майна.

Просила суд: визнати постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ від 03 листопада 2014 року про накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 незаконною, як прийнятою з порушенням діючого законодавства, та скасувати її; поновити строк для подачі скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року поновлено строк для подання скарги та відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця Жовтневого ВДВС Криворізького МУЮ.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволенні скарги на дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм цивільного-процесуального законодавства.

Так, судом не враховано, що державним виконавцем не було виконано вимоги ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Виносячи постанову про арешт майна, судовий виконавець був зобовязаний провести оцінку майна, а для цього необхідно провести його опис, встановити вартість частки майна, що належить боржнику, чого державним виконавцем не було зроблено.

Судом необґрунтовано, без зясування думки осіб, які беруть участь у розгляді справи, та з порушенням норм ст. 5 ЦПК України обєднано разом справи №2-2305/11 та № 4-а/212/45/15.

Суд не мав права посилатись на постанову про відкриття виконавчого провадження, адже вона відсутня у матеріалах справи, та взагалі матеріали справи містять суперечливі дані щодо дати відкриття виконавчого провадження та видачі виконавчого листа.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні у Жовтневому відділі Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №2-2305 виданого 16.06.2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 45).

13.08.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим документом (а.с. 43).

Згідно до довідки про розмір заборгованості по виконавчому листу №2-2305 від 16.06.2011 року, загальна сума боргу за період з квітня 2011 року по березень 2015 року становить 41 205,75 грн., при цьому часткова сплата аліментів проводилась лише у період з жовтня 2014 року по березень 2015 року (а.с. 41).

03.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відмовляючи в задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з відповідності дій державного виконавця при винесенні постанови від 03.11.2014 року приписам статті 57 закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. У п.5 ч.3 зазначеної статті передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 11 та ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п. 4.1.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону.

Відповідно до ч.1-3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Наведеними нормами закону державному виконавцю під час виконання виконавчого документа надано право накладати арешт на все майно боржника.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення коштів, яке є обов'язковим до виконання, боржником не виконано, постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є чинною, виконавчий лист про стягнення коштів боржником після відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку не виконується, а тому державний виконавець правомірно прийняв рішення про накладення арешту на все належне боржнику майно.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення діями державного виконавця майнових прав матері боржника ОСОБА_5 колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що постанова від 03 листопада 2014 року стосується лише майна, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_2, а не його родичам. Посилання ж на те, що державним виконавцем не вирішено питання щодо частки майна боржника у спільній власності на кімнату № 633 у гуртожитку є безпідставними, адже, згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 14.09.2012 року, боржнику на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина кімнати №633 у будинку №1б по вулиці Коротченка у м.Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 28), тобто частки є визначеними і накладення арешту на частку належну ОСОБА_2 жодним чином не порушує майнових прав його матері ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення ст.58 Закону України "Про виконавче провадження" оцінка арештованого майна державним виконавцем не проводилась, не було вжито жодних заходів до встановлення обсягу і вартості наявного в нього на праві власності майна та його достатності для погашення заборгованості, є безпідставними, оскільки оцінці підлягає конкретне описане та арештоване майно, а державним виконавцем, у межах компетенції, накладено арешт на все майно боржника.

При цьому, винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є самостійним заходом, передбаченим ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», який застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Не проведення опису арештованого нерухомого майна боржника не впливає на законність оскаржуваної постанови державного виконавця.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника, здійснені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", у межах наданих повноважень та з метою своєчасного та повного виконання рішення суду, тому не порушують прав та інтересів боржника, в звязку з чим скарга є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом з порушенням норм ст. 5 ЦПК України, без зясування думки осіб, які беруть участь у справі, обєднано разом справи №2-2305/11 та № 4-а/212/45/15 є безпідставними, оскільки судом взагалі не вирішувалося питання щодо обєднання у даному провадженні жодних справ, а присвоєння єдиного унікального номеру цивільній справі (№2-2305/11) та реєстраційного номеру скарзі на дії державного виконавця, яка надійшла до суду в порядку Розділу VІІ ЦПК України (№ 4-а/212/45/15) передбачено Інструкцією з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №173 від 17 грудня 2013 року.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: