Справа № 471/1637/14-ц
Провадження №2/471/35/15
Номер рядка звіту 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого -судді Марценюк С. А.,

при секретарі Любченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Братське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить виселити останнього з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов'язати Братський РС УДМС України в Миколаївській області зняти відповідача з реєстрації із вищезазначеного будинку.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1, в якому разом з нею проживає її колишній чоловік ОСОБА_2, який ще в період шлюбу почав зловживати спиртними напоями, а після розірвання шлюбу ситуація погіршилась. Відповідач став агресивним, ображає її, погрожує фізичною розправою, вчиняє дебоші, сварки та бійки. У неї є реальні підстави боятися за своє життя та життя своїх дітей. Крім того, вона неодноразово зверталась за захистом до Братського РВ УМВС України у Миколаївській області. Протягом багатьох років ОСОБА_2 не бере участі у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі у ремонті будинку. Вона та її четверо неповнолітніх дітей не можуть проживати в таких умовах, тому вона і звернулась до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та надала слово своєму представнику.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала заявлені позивачкою вимоги в повному обсязі та суду пояснила, що згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2004 р., ОСОБА_1 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1. В даному будинку разом з нею проживає відповідач ОСОБА_2, її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 р. В період шлюбу ОСОБА_2 почав зловживати спиртними напоями, а після розірвання шлюбу ситуація тільки погіршилась. Відповідач став агресивним, ображає позивачку, кричить нецензурною лайкою на дітей, погрожує фізичною розправою, вчиняє дебоши, сварки та бійки, що впливає на психіку дітей. Позивачка неодноразово зверталась за захистом до Братського РВ УМВС України у Миколаївській області, в результаті чого відповідача притягували до адміністративної відповідальності. Протягом багатьох років ОСОБА_2 не бере участі у витратах на утримання будинку і прибудинкової території, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі у ремонту будинку, оскільки не працює, та не займається господарством, а тільки влаштовує сварки. Позивачка боїться за своє життя та життя своїх дітей. Вона з її чотирма неповнолітніми дітьми не можуть проживати в таких умовах. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 не визнав заявлені позивачкою вимоги повністю, пояснивши, що позивачкою в позові зазначено, що вона придбала житловий будинок по АДРЕСА_1, однак даний будинок до укладення шлюбу він придбав у ОСОБА_4 за 2000 грн., які дала йому його мати, та зареєстрував право власності на нього на свою колишню жінку - ОСОБА_1, тобто позивачку, яка на момент купівлі-продажу ніде не працювала. Він своїми власними силами збудував сараї та інші споруди, і щорічно підтримує будинок в порядку. Доводи позивачки про те, що він зловживає спиртними напоями та не бере участі у витратах на утримання будинку не відповідають дійсності. Хоча між ним та позивачкою шлюб фактично розірвано, але на ньому повністю лежать грошові витрати на утримання будинку та чотирьох неповнолітніх дітей, яких він годує, одягає та виховує. На даний час у нього нормальні з дітьми відносини, працює по господарству, пере білизну, готує їжу. Раніше він вживав спиртні напої, а зараз ні, оскільки закодувався в січні 2015 р. Хоче змінити свою поведінку. Просив відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 не визнав заявлені позовні вимоги повністю та суду пояснив, що житловий будинок по АДРЕСА_1 придбав ОСОБА_2 на кошти, які дала йому його мати, і він своїми власними силами збудував сараї та інші споруди. Відповідач доглядає за будинком та чотирма неповнолітніми дітьми, яких він годує та одягає. Факт придбання і ведення ним господарства біля вищезазначеного житлового будинку підтверджується наданими документами. Спиртні напої відповідач не вживає, оскільки закодувався в січні 2015 р. Відповідач має намір змінити свою поведінку, цікавиться своєю родиною. Просив відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, допитавши свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України, вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно вимог ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Ч.1 ст. 405 ЦК України, передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із вимогами ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Із ст. 156 ЖК України, слідує, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України.

Відповідно до вимог ст.157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично, зокрема, порушують правила соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять не можливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратура ми, органами внутрішніх справ тощо.

Як зазначено в ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 р., реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики

у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Відповідно до п.20 ст.4 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України №405/2011 від 06 квітня 2011 року, ДМС України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Таким чином, законодавством встановлений порядок реєстрації місця проживання осіб, відповідно до якого на Державну міграційну службу України покладені здійснення зняття з реєстрації місця проживання.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Так, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2004 р., власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1.

Шлюб, зареєстрований 28 лютого 2009 року у відділі РАЦС Братського РУЮ Миколаївської області, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, розірваний, що підтверджується рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 р.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 774729 виданого 11 грудня 2009 р., ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Згідно домової книги для прописки громадян, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 з 23 вересня 2004 р.

Із даних актів обстеження житлово-побутових умов від 27 жовтня та 18 грудня 2014 р. слідує, що ОСОБА_1 проживає у власному житловому будинку і працює в територіальному центрі. ОСОБА_2 навчається в ПТУ-17 Братського району, а діти навчаються у Братській ЗОШ І-ІІІ ст. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розлучення проживають разом. Домоволодіння в хорошому стані.

ОСОБА_1 є споживачем електроенергії та газопостачання, що підтверджується розрахунковими книжками.

Із листа Братського РВ УМВС України у Миколаївській області від 30 січня 2015 р. слідує, що ОСОБА_2 протягом 2013-2014 р.р. притягувався до адміністративної відповідальності: 10 листопада 2013 р. за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 51 грн., 06 січня 2014 р. із накладенням адміністративного стягнення - попередження, 10 січня 2014 р. за ч.2 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - громадські роботи, 26 вересня 2014 р. за ч.2 ст.178 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 51 грн. та 29 листопада 2014 р. за ч.2 ст.173-2 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення - громадські роботи.

В судовому засіданні відповідач підтвердив той факт, що на протязі 2013-2014 р.р. його неодноразово притягували до адміністративної відповідальності, в т.ч. за вчинення психологічного насильства відносно позивачки по даній справі.

Свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили, що вони проживають в будинку по АДРЕСА_1 разом з батьками та братами і сестрою. У них є господарство, за яким доглядає мама ОСОБА_1 Мама робить ремонти та купує речі. Мама працює, а тато ні. Батьки буває сваряться при них, тато перший починає сварку будучи тверезим або п'яним. Мама захищає їх, тобто дітей, допомагає їм робити уроки, ходить на батьківські збори. Мама хоче, щоб вони відвідували гуртки, однак батько не пускає їх на них. Батько забороняє їм дивитись телевізор, не пояснюючи причину. Ввечері батько приходив додому п'яний і між ними з мамою розпочинались сварки, які відбувались і при них, тобто дітях. Часто батько підвищував голос і на них. На даний час між батьками не часто відбуваються сварки, оскільки батько їздив кодуватися.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає в будинку по АДРЕСА_1 разом з батьками та братами і сестрою. Між батьками бувають сварки, які розпочинає батько. На нього батько не кричить, оскільки він допомагає йому рубати дрова і прибирати в кімнаті. Тато працює по господарству, буває косить сіно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що у Братській ЗОШ І-ІІІ ст. навчаються троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Батько дітей ОСОБА_2 ображає дружину ОСОБА_1, б'є дітей, забороняє їм ходити на гуртки. На даний час є зрушення, ОСОБА_2 почав купувати дітям солодощі і приділяти увагу. Перед Новим роком декілька разів приходив до неї в школу на бесіди.

Так, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1, а не є спільною власністю сторін, як подружжя. Доказів на підтвердження того факту, що сторони на час придбання спірного будинку у 2004 році проживали у фактичних шлюбних відносинах, були пов'язані спільним побутом, відповідачем суду не надано. Також відповідач не довів факт його участі у придбанні даного будинку за свої кошти. Оплату комунальних послуг відповідач за користування житловим будинком не проводить. Крім того, відповідач на протязі 2013-2014 р.р. неодноразово вчиняв психологічне насильство відносно позивачки, його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.ч.1 та 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративні стягнення, дані факти не спростовані самим відповідачем. Відповідач робить неможливим проживання з ними в одному будинку з позивачкою, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виселення ОСОБА_2 із житлового будинку по АДРЕСА_1.

Оскільки суд задовольняє позов в частині виселення відповідача з житлового будинку, то з урахуванням вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , зазначене рішення є підставою для зняття останнього з реєстрації, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки- 243 грн. 60 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 60, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з належного на праві власності ОСОБА_1 приватного житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь позивачки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок на відшкодування понесених нею судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою яка брала участь у справі, але не була присутньою у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд.

Суддя Марценюк С. А.,