Номер провадження: 22-ц/785/4400/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Фальчук О.М., Таварткіладзе О.М.

при секретарі Швець В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції, яке ухвалив Балтський районний суд Одеської області 11.03.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що в 2011 році ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 100 тис. доларів США, з кінцевим терміном повернення в 2016 році, з умовою, щорічного повернення боргу в сумі по 18 тис. доларів США до 1 грудня кожного слідуючого року.

До 2013 року включно, ОСОБА_4 повернув борг в загальній сумі 38 тис. доларів США, при цьому останній раз повернув не 18 тис. доларів США , як то домовлялися, а тільки 10 тис.

У звязку з вищевказаним , ОСОБА_4, визнаючи борг перед ОСОБА_3 в загальній сумі 100 тис. доларів США, за мінусом ним повернутих 38 тис. доларів США, особисто 21.03.2014. написав розписку про те, що він раніше отримав 62 тис. доларів США, які зобовязується повернути до 01 грудня 2016 року, з яких 8 тис. має повернути до 1 квітня 2014 року.

У зв*язку з тим, що відповідач своєчасно не повернув 8 тисяч долларів США ОСОБА_3звернувся до суду з позовом.

Представник позивача, просив суд задовольнити позовну заяву та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 744000,00 грн. основного боргу, 87517,00 грн. інфляційних виплат, 7440,00 грн. штрафних санкцій та судовий збір в сумі 3655,00 грн.

Договір позики був укладений між фізичними особами, гроші ОСОБА_4 взяв для власних потреб та для ведення фермерського господарства.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_3 йому запропонував сумісну діяльність з використанням земель сільськогосподарського призначення, які перебували у користуванні ФГ «Весна», засновником якого він являється. Для цієї цілі ОСОБА_3 передав йому сільськогосподарські агрегати та самохідні машини і тільки, грошові кошти йому не передавалися взагалі. Розписку про те, що він отримав від ОСОБА_3 62 тис. доларів США він власноручно написав, проте дана розписка була написана під тиском зі сторони представника позивача. Раніше між стронами склались дружні та ділові стосунки.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 11.03.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - відмовлено.

Суд скасував заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 28.08.2014 року у виді накладення арешту та заборони відчуження майна та грошових коштів ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 , засновника ФГ «Весна», код підприємства № 22496384, розташованого в с. Оленівка Балтського району Одеської області на загальну суму 838957 грн., що належить йому і знаходиться у нього або інших осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення ,яким задовольнити його позов в повному обсязі , вважає, що суд не дослідив всіх обставин справи, помилко дійшов до необгрнтованих висновків.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.06.2015 року прийнята відмова представника ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_3 від позовних вимог про стягнення 3% річних та суми індексу інфляції, рішення в цієї частині скасовано провадження в цієї частині закрито.

Представник позивача просить стягнути тільки суму основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, заперечення на неї , судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи рішення , суд виходив з того , що між сторонами не був укладений саме договір позики, крім цього, у 2014 року гроші не передавались.

З таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст..1046 ЦК України , за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, суму позики , або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості, договір позики є укладеним з моменту передання грошей , або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст..1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов , може бути представлена розписка позичальника , або інший документ який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми , або визначеної кількості речей.

Розписка позичальника, яка є доказом не лише укладання договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно до ст..1050 ЦК України ,якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частками (з розстроченням) то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики що залишилося, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як пояснив представник позивача , проти чого не заперечував відповідач, ОСОБА_3 у 2011 році передав ОСОБА_4 100 000 доларів США з умовою , що кожного наступного року в термін до 01 грудня він буде повертати борг в розмірі 18 000 доларів США .

У звязку з тим , що у 2013 році ОСОБА_4 повернув позивачу замість 18 000 доларів США тільки 10 000 доларів США, то ОСОБА_4 надав позивачу розписку в якої зазначав , що він ОСОБА_4 отримав в борг у позивача 62 000 доларів США, з них 8 000 доларів США він зобовязався повернути до 01.04.2014 року , а 54 000 доларів США до 01 грудня 2016 року , але умови угоди не виконав. (а.с.8).

Відповідач підтвердив , що особисто написав цю розписку, гроші не повертав.

Доводи відповідача та його представника , що сторони перебували у приятельських стосунках у звязку з чим в них склалася сумісна господарська діяльність по ви користування земель, яки перебували у ФГ «Весна» та придбання сільгосптехніки , саме на ці цілі і були потрачені вищевказані гроші, належними доказами це не підтверджується.

Крім цього , позивач не надав доказі того , що розписка була написана під тиском зі сторони позивача.

З розписки та пояснень позивача, вбачається, що фізична особа ОСОБА_4 отримала в борг у фізичної особи ОСОБА_3 62 000 тисячі доларів США , останній зобовязався повертати борг частками.

З заяви на яку посилається відповідач та його представник , вбачається , що ОСОБА_3 вийшов зі складу ФГ «Весна» і просив виплати йому 5 000 грн. (частку в статутному фонд) та не має претензій до ФГ «Весна» (а.с 52).

Ця заява не спростовує, що між сторонами як фізичними особами був укладений договір позики.

Відповідач не надав належних доказів , того що між сторонами виникали інші правовідносини , а не боргові зобов*язання

Згідно діючого законодавства , засобом погашення боргового зобовязання його виконання є національна валюта України гривня.

Сума боргу підлягає стягненню у національної валюти на час постановки рішення з урахуванням курсу валюти національного банку України.

Представник позивача , просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 1 312 478 грн. ( 62 000 доларів США * 21.169 грн.), відповідно до курсу доллару США на час постановити рішення суду .

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановою нового рішення ,яким позов ОСОБА_6 діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити , стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 1 312 478 грн. основного боргу.

Керуючись ст. ст. 209, 307 ч.1п.2, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області 11.03.2015 року скасувати, постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 1 312 478 грн. ( один мільйон триста дванадцять тисяч чотириста сімдесят вісім гривень) основного боргу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Оверіна

Судді В.П. Фальчук

ОСОБА_7