Номер провадження: 22-ц/785/4388/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року м. Одеса

1)
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості по аліментам, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення розміру заборгованості по аліментам, треті особи: Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 Маряна Валеріївна,

встановила:

27 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив суд визначити відсутність у нього заборгованості зі сплати аліментів з виконання виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року станом на 27.05.2013 року.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № АС-151 /2001 від 03.08.2001 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на доньку ОСОБА_5 у розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно до її повноліття - 16 листопада 2013 року.

12 грудня 2011 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30 листопада 2011 року, в якому визначений розрахунок заборгованості за виконавчим листом у сумі 15 130, 69 доларів США.

Не погодившись з розрахунком заборгованості по аліментам, ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

14 березня 2012 року Київський районний суд міста Одеси за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 постановив ухвалу, якою визнав неправомірним розрахунок суми заборгованості по аліментам та визначив суму заборгованості ОСОБА_3 по аліментам станом на 30.11.2011 року в розмірі 5 632, 84 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08.06.2012 року ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14.03.2012 року було залишено без змін.

Разом з тим, 26 грудня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив частково: ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14.03.2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08.06.2012 року скасував.

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції суд касаційної інстанції залишив без розгляду через наявність спору, який має розглядатись в порядку позовного провадження, що і стало підставою для звернення з вказаним позовом до суду.

Крім того ОСОБА_3 зазначав, що сума заборгованості у розмірі 15 130,69 доларів США визначена державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні достовірні відомості про те, що позивач працював на посадах помічника капітана, капітана та отримував заробітну плату. У звязку з зазначеним, позивач вважає, що заборгованість по сплаті аліментів повинна розраховуватись, виходячи із середньої заробітної платні працівника для даної місцевості.

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що на день подання позовної заяви заборгованість по аліментам ним повністю погашена, просив його вимоги задовольнити.

В свою чергу, ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала та звернулась до суду із зустрічним позовом, який уточнювала, та остаточно просила встановити суму заборгованості ОСОБА_3 по аліментам з виконання виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року на доньку ОСОБА_5 за період з 01.12.2006 року по 16.11.2013 року в сумі, еквівалентної 43 272,80 доларам США за курсом Національного банку України на день ухвалення судового рішення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено а зустрічна позовна заява ОСОБА_4 була задоволена.

Встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 16.11.2013 року за розрахунковий період з 01.12.2006 року по 16.11.2013 року складає 1 183 856, 91 грн., що еквівалентно 43 272,80 доларів США (т.3, а.с.76-80).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 03 серпня 2001 року визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на доньку ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно до її повноліття - 16 листопада 2013 року.

У відповідності до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно з ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому, ст. 195 СК України не встановлює та не розділяє джерело походження фактичного заробітку (доходу) боржника за аліментами на території України чи за її межами.

Згідно ч. 6 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» з осіб, які працюють за контрактом на території іноземних держав і одержують заробітну плату (доходи) тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах, передбачених законом. Такі ж норми, передбачені пунктом 7.5.3. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на 27.05.2013 року у повному обсязі виконав постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 03 серпня 2001 року щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_4, на утримання доньки ОСОБА_5, у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу щомісячно до її повноліття - 16 листопада 2013 року, згідно виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що кожен із батьків має рівні права і обовязки по відношенню до дитини.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, держава повинна поважати і забезпечувати усі права дитини без якої-небудь дискримінації. Статтею 27 Конвенції передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Однак, визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_3 по аліментам у сумі 1 183 856,91 грн., що еквівалентно 43 272,80 доларів США, судом першої інстанції не в достатній мірі були враховані вимоги, передбачені ст. 141 СК України та вищевказаної Конвенції про права дитини, оскільки судом не було зазначено, чи є справедливим вищезазначений розмір заборгованості по аліментам, визначений судом у вказаній сумі, та не було визначено, який розмір матеріального утримання неповнолітній дитині надавала за вказаний період часу ОСОБА_4

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, в розрахунок заборгованості ОСОБА_3 необхідно враховувати період його роботи в компанії Bernhard Schulte Shipmanagement. Згідно наданої інформації, на рахунок ОСОБА_3 надходили платежі, з яких ОСОБА_4 здійснила розрахунок доходів, та з яких визначається сума заборгованості за аліментами, а саме: контракт з 23 травня 2007 року по 21 вересня 2007 року на посаді старшого помічника капітана: 25.06.2007 року - 1500 доларів США; 12.07.2007 року - 3700 доларів США; 31.07.2007 року - 5 000 доларів США; 23.08.2007 року - 3050 доларів США; контракт з 17 листопада 2007 року по 24 березня 2008 року на посаді старшого помічника капітана: 21.12.2007 року - 1000 доларів США; 21.01.2008 року - 1300 доларів США; 27.02.2008 року 1300 доларів США; 25.03.2008 року - 1500 доларів США; контракт з 23 травня 2008 року по 5 вересня 2008 року на посаді старшого помічника капітана: 27.06.2008 року - 2500 доларів США; 22.07.2008 року 4000 доларів США; 22.08.2008 року - 4000 доларів США;11.10.2007 року - 1726 доларів США; 26.10.2007 року - 5000 доларів США.

Суд першої інстанції також виходив із того, що згідно витягу по рахунку відкритому у ПАТ АБ «Південний» на імя ОСОБА_3 надійшли платежі у вигляді заробітної платні в іноземній валюті: 01.07.2010 року - заробітна платня за червень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 8 000 доларів США; 31.08.2010 року - заробітна платня за серпень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 7 000 доларів США; 30.09.2010 року - заробітна платня за вересень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 6 000 доларів США; 29.10.2010 року - заробітна платня за червень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 6 000 доларів США; 30.11.2010 року - заробітна платня за червень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 7 300 доларів США; 01.07.2010 року - заробітна платня за червень 2010 року від ТОВ «Січейндж Мерітайм» у сумі 8000 доларів США; 01.07.2011 року - заробітна платня за червень 2011 року від компанії POSH FLEET SERVICES PTE LTD 7 970 доларів США; 29.07.2011 року - заробітна платня за липень 2011 року від компанії POSH FLEET SERVICES PTE LTD 7 970 доларів США; 01.09.2011 року - заробітна платня за серпень 2011 року від компанії POSH FLEET SERVICES PTE LTD 7 970 доларів США; 03.10.2011 року - заробітна платня за вересень 2011 року від компанії POSH FLEET SERVICES PTE LTD 12 249,12 доларів США.

За періоди, за які відсутні відомості нарахування заробітної платні та про інші доходи відповідача за зустрічним позовом, суд вважав обґрунтованим нарахування суми заборгованості за аліментами, виходячи з довідок Головного управління статистики про середньомісячний розмір заробітної платні середньооблікового штатного працівника міста Одеси та середньомісячний розмір заробітної платні працівників морського транспорту.

Таким чином, на виконання ухвали суду від 18.01.2015 року Другий Київський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції здійснив розрахунок заборгованості по аліментам від 05.02.2015 року.

Згідно цього розрахунку заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_3 станом на 16.11.2013 року становить 45 419,02 доларів США, за розрахунковий період, за яким боржник отримував грошові кошти в іноземній валюті.

Одночасно в розрахунку зазначено, що заборгованість по аліментам за період коли боржник не працював здійснена у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з середньомісячного розміру заробітної плати середньооблікового штатного працівника міста Одеси та середньомісячний розмір заробітної плати працівників морського транспорту за відповідні періоди. Сума нарахувань за такі періоди по сплаті аліментів складає 49 138,91 грн., фактично сплачено 63 437,17 грн. Тобто, сума переплати за період коли боржник не працював становить 14 298,26 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості позивача ОСОБА_3 по аліментам на час досягнення донькою ОСОБА_5 повноліття склав 1 183 856,91 грн., що еквівалентно 43 272,80 доларів США, з огляду на наступне.

Так, дійсно згідно ч. 6 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7.5.3. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.19991 р. № 74/5, з осіб, які працюють за контрактом на території іноземних держав і одержують заробітну плату (доходи) тільки за кордоном, аліменти стягуються в порядку та розмірах передбачених законом.

Однак, у відповідності до ст. 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчими документами про стягнення аліментів, державний виконавець повинен визначати виходячи з правил ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідних норм сімейного законодавства, а також Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Більш того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2009 року, яка набрала законної сили, був розяснений порядок виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.08.2001 року у справі № 6-9/2009 р. про стягнення зі ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (т.1, а.с.7).

У вказаній ухвалі вказано про необхідність керуватися ст.ст. 180-197 СК України, а також вищевказаною Постановою Кабінету Міністрів України № 146 при визначенні розміру заборгованості.

Оскільки ухвала суду набрала законної сили, не була оскаржена сторонами у встановленому законом порядку, то у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які нею встановлені, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідно до змісту вищевказаного судового рішення, а також виходячи із положень п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6 при виконанні рішення по даній справі, державному виконавцю слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146.

В свою чергу, пунктом 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено, що з осіб, які працюють за контрактами в іноземних компаніях і одержують заробітну плату тільки за кордоном, аліменти утримуються із 100 відсотків заробітної плати, яку платник аліментів одержував до укладення контракту, або виходячи із його заробітної плати за останній місяць роботи на момент від'їзду, або з п'ятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на час проведення розрахунків.

Виходячи із вказаної норми чинного законодавства, аліменти не утримуються із заробітної плати, яку особи, що працюють за контрактами в іноземних компаніях, одержують за кордоном.

Вищевикладене також підтверджується п. 1.1. Інструкції про порядок нарахування платником податку податкового кредиту щодо податку з доходів фізичних осіб, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 22.09.2003 р. № 442, згідно якого дохід у вигляді заробітної плати - це дохід, нарахований (виплачений, наданий) внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, від працедавця, незалежно від того, чи є такий працедавець резидентом або нерезидентом, а також заробітної плати, нарахованої особі за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) транспортного засобу, який перебуває за межами території України, її територіальних вод (виключної економічної зони), у тому числі на якірних стоянках, та належить резиденту на правах власності або перебуває у його тимчасовому (строковому) користуванні та/або є зареєстрованим у Державному судновому реєстрі України чи Судновій книзі України.

Тобто грошові кошти, отримані за здійснення роботи за наймом у складі екіпажу (команди) судна, що належить нерезиденту України, не є доходом у розумінні заробітної плати працівника України, з якої має обчислюватися заборгованість по сплаті аліментів та інші обовязкові платежі.

З підстав викладеного, судом першої інстанції необгрунтовано не був прийнятий до уваги п.10 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146.

При цьому, суд безпідставно зазначив, що даний п. 10 Переліку має застосовуватись лише стосовно осіб, які виїжджають за кордон для постійного місця проживання у держави, з якими Україна не має договорів про надання правової допомоги, до яких ОСОБА_3 не відноситься, оскільки в п. 10 Переліку жодним чином не вказано про вищевикладене і є домислом суду першої інстанції.

Посилання суду на п. 2 Постанови № 146 також є безпідставним, оскільки вказаний п. 2 Постанови ніяким чином не кореспондується із п. 10 Переліку.

Крім викладеного колегія суддів зазначає, що до апеляційної скарги також включені заперечення на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 року, якою суд зобовязав Другий Київський відділ ДВС Одеського міського управління юстиції розрахувати розмір заборгованості ОСОБА_3 на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період 01 грудня 2006 року, виходячи з розрахунку відомостей по заробітній платні ОСОБА_3 в компанії Bernhard Schulte Shipmanagement, витягу по рахунку відкритому у ПАТ АБ «Південний» на імя ОСОБА_3, довідок Головного управління статистики в Одеській області стосовно середньомісячного розміру заробітної плати середньооблікового штатного працівника міста Одеси та середньомісячного розміру заробітної плати працівників морського транспорту за відповідні періоди (т.2, а.с.193-194).

З цих підстав, виконуючи вказану ухвалу суду, державний виконавець при складанні розрахунку заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, не взяв до уваги положення п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», тим самим здійснивши розрахунок без врахування вимог діючого законодавства, про які йдеться в ч. 6 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та в ст.81 СК України.

Таким чином, враховуючи, що у відповідності до ч. 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленої законом, ухвала суду від 28.01.2015 року є необґрунтованою і не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нею були дані конкретні вказівки державному виконавцю щодо порядку здійснення розрахунку заборгованості по аліментам, що не передбачено діючим цивільно-процесуальним законодавством України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, окрім іншого, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У звязку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити та визначити, що його заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року, станом на 27.05.2013 року відсутня. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості ОСОБА_3 по аліментам відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити та визначити, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів згідно виконавчого листа № АС-151/2001 від 03.08.2001 року, станом на 27.05.2013 року відсутня.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визначення розміру заборгованості ОСОБА_3 по аліментам відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2