АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/9065/13-ц Головуючий 1-ї ін-т. - Шарко О.П.
Провадження № 22-ц/790/6021/15 Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - спадкові
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.

суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, просив визнати частково недійсним заповіт від 22 жовтня 1992 року, укладений ОСОБА_5 на користь відповідача на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про смерть НОМЕР_1 від 8 травня 2012 року, у розмірі 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що проживає та зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 В будинку також проживала його матір ОСОБА_5 Після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, він, його матір ОСОБА_5, його сестра ОСОБА_2 прийняли спадщину. Нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом 1 лютого 1984 року, згідно якого спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 в рівних долях є його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_4 і донька - ОСОБА_2 Спадкове майно складається з половини жилого будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. Після смерті матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на частину житлового будинку АДРЕСА_1 На свою частину власності, 22 жовтня 1992 року матір зробила заповіт на користь сестри ОСОБА_7, але на час смерті матері ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в спірному будинку, фактично прийняв спадщину, на момент смерті матері досяг шестидесятирічного віку і має право на обов'язкову долю у праві власності після смерті матері.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просила суд усунути його від права на спадкування частини житлового будинку АДРЕСА_1, належній ОСОБА_5.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначила, що вона, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_1. Однак, у 1979 році зазначений будинок був переобладнаний, поділений на дві частини з двома ізольованими виходами. В одній частині будинку проживав ОСОБА_4 разом зі своєю родиною, а в іншій частині проживала ОСОБА_2 зі своєю родиною. Разом із ОСОБА_2 проживала також спільна з ОСОБА_4 мати - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на частину житлового будинку АДРЕСА_1. Свою частину власності на зазначений будинок, ОСОБА_5 заповіла на користь своєї доньки - ОСОБА_2, однак, хоча ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини і досяг шестидесятирічного віку, він підлягає усуненню від права на спадкування, виходячи з наступного. Оскільки ОСОБА_6 проживав окремо від матері, свою частку вона заповіла саме ОСОБА_2 Починаючи з 1979 року ОСОБА_6 перестав спілкуватися зі своєю матір'ю, цікавитись її життям, здоров'ям та самопочуттям, а також перестав про неї всіляко піклуватися. Окрім того, за час життя ОСОБА_5 були випадки, коли ОСОБА_6 наносив побої ОСОБА_2 та своїй матері. Окрім того, починаючи з 2008 року у ОСОБА_5 було виявлено хворобу серцево-судинної системи, вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, у зв'язку з чим ОСОБА_2 була змушена звільнитися з роботи для постійного догляду за матір'ю. Після чого ОСОБА_2 постійно перебувала з нею, купувала за власні кошти ліки на її лікування, та взагалі повністю про неї піклувалася. ОСОБА_6 ніякої допомоги ані матеріальної, ані моральної не надавав, не цікавився її станом здоров'я, ніколи не провідував її. Коли ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, то ОСОБА_4 навіть не прийшов на похорони своєї матері, також не надав жодної допомоги на поховання. ОСОБА_8, починаючи з 2001 року перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, однак, ОСОБА_4, як рідний син, ухилився від надання будь-якої допомоги своїй матері, хоча мав можливість надати таку допомогу і виконуючи свій обов'язок по забезпеченню підтримкою та допомогою спадкодавця.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано частково недійсним заповіт від 22 жовтня 1992 року, укладений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1. У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника просить скасувати вказане рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права. Вказує, що ОСОБА_4 не проживав разом з матір*ю, мешкав окремо, оскільки будинок де проживала родина був переобладнаний у дві частини з ізольованими виходами. Звертає увагу, що право на обов*язкову частку не залежить від змісту заповіту, тому суд першої інстанції безпідставно визнав заповіт частково недійсним. Наполягає, що наявні підстави для усунення ОСОБА_4 від спадщини.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на обов*язкову частку у спадщині, тому заповіт є частково недійсним.

Проте, з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою ОСОБА_6 належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_6 державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори 1 лютого 1984 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом згідно якого спадкоємцями майна ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, є в рівних частках кожний: дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_4, донька ОСОБА_2, які мешкають у АДРЕСА_1.

Згідно повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 вересня 2013 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_5 4/6 частини на підставі свідоцтва про право власності, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 1 лютого 1984 року та свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 1 лютого 1984 року; за ОСОБА_2 - 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 1 лютого 1984 року: за ОСОБА_4 - 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 1 лютого 1984 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 08 травня 2012 року зроблено відповідний актовий запис НОМЕР_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане 18 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Як вбачається з повідомлення Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 17 липня 2013 року, ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори 31 жовтня 2012 року із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, на підставі чого було заведено спадкову справу № 7042012. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 31 жовтня 2012 року за № 32201358, від імені ОСОБА_5 посвідчувався заповіт Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 22 жовтня 1992 року № 4-4102. Відповідно до цього заповіту, ОСОБА_5, яка мешкала у АДРЕСА_1, заповіла не на користь ОСОБА_4 всю належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_1, з відповідною частиною надвірних будівель.

За змістом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 звертає увагу, що ОСОБА_4 не проживав разом з матір*ю, мешкав окремо, оскільки будинок де проживала родина був переобладнаний у дві частини з ізольованими виходами.

Проте, оскільки ОСОБА_4 у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті матері шляхом подання заяви до нотаріальної контори у встановленому законом порядку (а. с. 15 том 1), тому не має правового значення разом чи окремо із спадкодавцем проживав ОСОБА_4

Згідно заповіту від 22 жовтня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження - всю належну їй на праві особистої власності частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1 заповідає своїй дочці ОСОБА_2

У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 11.04.1952 року). На момент смерті матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, він являвся спадкоємцем першої черги, непрацездатним за віком, оскільки досяг шестидесятирічного віку.

Таким чином, у відповідності до ст. 1241 ЦК України ОСОБА_4 має право на обов'язкову частину в спадщині за заповітом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що до ОСОБА_4 перейшли будь-які речі та майнові права, належні спадкодавцю.

Оскільки частка ОСОБА_5 у праві власності на спірний будинок становила 4/6 його частини, у разі спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали б по 2/6 частки будинку, тому обов*язкова частка ОСОБА_4 складається із 1/6 частини житлового будинку (2/6 : 2).

Судова колегія вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість визнання заповіту частково недійсним з підстав наявності права на обов*язкову частку у спадщині, оскільки право на обов*язкову частку не залежить від змісту заповіту. Підстав для визнання заповіту недійсним, передбачених ст. 215, ст. 1257 ЦК України судовою колегією не встановлено.

Між тим, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання за ОСОБА_4 права на обов*язкову частку у спадщині після померлої матері ОСОБА_5, яка становить 1/6 частину спірного житлового будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_4 від спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що права на спадкування ОСОБА_2 не має, а тому позов пред'явлено всупереч ч. 1 ст. З ЦПК України не з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів позивача, а з метою позбавлення відповідача належного йому права на спадкування.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що суперечить обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за однією адресою із спадкодавцем, отже прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5, є спадкоємицею першої черги на яку спадкодавець залишила заповіт, отже незрозумілим є висновок суду першої інстанції про те, що фактична спрямованість позовних вимог ОСОБА_2 направлена не на захист свого права на спадкування, а на позбавлення права відповідача на спадкування.

Між тим, статтею 1224 ч.5 ЦК України передбачено, що за рішенням суду, особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування": правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов*язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов*язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов*язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов*язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 з січня 2010 року була нетранспортабельною лежачою хворою та потребувала постійного стороннього догляду. (а.с. 224 том 1)

ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5 потребувала надання сторонньої допомоги, за умови отримання такої допомоги від інших членів її сім*ї.

Не доведеним є також той факт, що до ОСОБА_4 зверталися по допомогу і він мав можливість таку допомогу надавати.

За таких обставин, у задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_4 від права на спадщину необхідно відмовити.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Керуючись ч.1 ст. 289, 303, 304, 305, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року змінити.

В частині визнання заповіту частково недійсним рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року скасувати, у задоволенні цих позовних вимог - відмовити.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2015 року скасувати, у задоволенні цих позовних вимог відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя -

Судді колегії -