АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2218/15 Головуючий 1 інстанції - Клімова С.В.
Справа № 628/598/14-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Черняєвої Алли Олександрівни про визнання нікчемного правочину недійсним, застосування наслідків недійсності, скасування державної реєстрації та витребування майна з незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням Куп'янської міської ради ХХХХІІ сесії V скликання № 1029/45- V від 06 березня 2009 року затверджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення позивачці як приватному підприємцю, земельної ділянки для розміщення торгівельного кіоску по АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,0029 га. за даною адресою була надана в оренду строком на п'ять років. Місце розташування малої архітектурної форми-кіоску з автобусною зупинкою за даною адресою погоджено на підставі рішення Куп'янської міської ради ХАП сесії IV скликання № 4/41 від 15 липня 2005 року. 03.04.2009р. в простій письмовій формі між сторонами було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого позивачка зобов'язалася передати у власність відповідача нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_1, а останній - прийняти та сплатити за нього грошову суму у розмірі 5000 грн. Рішенням Куп'янського міськрайсуду Харківської області від 07 травня 2009 року за відповідачем було визнано право власності на нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 03.04.2009 року. Рішенням суду КП «Куп'янське БТІ» було зобов'язане зареєструвати за відповідачем право власності на вище зазначений об'єкт. Додатковим рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.12.2009 року визнано право власності на нежитлову будівлю - магазин, яка збудована позивачкою замість малої архітектурної форми, на яку був відповідний дозвіл. На підставі вказаних судових рішеньОСОБА_2. незаконно подарував спірне нежитлове приміщення своєму синові, співвідповідачу ОСОБА_3, шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів дарування від 27.07.2013 р. та 30.07.2013 р. Проте, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.01.2013р. рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2009 року та додаткове рішення цього ж суду від 24.12.2009 року були скасовані як незаконні. Оскільки правочини, що укладені щодо спірного майна є нікчемними, після уточнення та доповнення позовних вимог позивач остаточно просила визнати недійсними нікчемні договори купівлі-продажу та дарування, застосувати наслідки недійсності правочину, скасувати державну реєстрацію прав та скасувати записи Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за зазначеними договорами дарування, зобов'язати приватного нотаріуса анулювати записи в реєстрі нотаріальних дій за № 1281, 1316 за 2013 р. та витребувати з незаконного володіння у співвідповідача ОСОБА_3 на користь позивачки нежитлове приміщення (магазин), який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилається на ті самі доводи, якими обґрунтовувала свої позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що спірною є нежитлова будівля (магазин) що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2009 року був задоволений позов ОСОБА_2: за ОСОБА_1 було визнано право власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1; був визнаний дійсним договір купівлі-продажу цієї нежитлової будівлі, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03 квітня 2009 року; право власності на спірну будівлю визнано за ОСОБА_2; КП «Куп'янське БТІ» було зобов'язане зареєструвати за відповідачем право власності на вище зазначений об'єкт. Додатковим рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24.12.2009 року визнано право власності на нежитлову будівлю - магазин, яка збудована позивачкою замість малої архітектурної форми, на яку був відповідний дозвіл.

27 липня 2013 року за реєстровим № 1281, було посвідчено договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частку нежитлової будівлі (магазину), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.07.2014 року, номер запису про право власності: 1860984, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07.

30 липня 2013 року за реєстровим № 1316, було посвідчено договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частку вищевказаної нежитлової будівлі (магазину). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2014 року, номер запису про право власності: 1918430, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 07.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.01.2013 р. були скасовані рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2009 року та додаткове рішення цього ж суду від 24.12.2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України в редакції, що діяла на час підписання сторонами договору купівлі-продажу спірної будівлі, тобто станом на 03 квітня 2009 року, передбачалося, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку /квартири/ або іншого нерухомого майна укладається письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин щодо купівлі-продажу спірної будівлі 03 квітня 2009 року, момент укладення такого правочину відповідно до статей 210, 640 ЦК України діючим на той час законодавством пов'язувався з державною реєстрацією.

За таких обставин, договір від 03 квітня 2009 року не створює прав та обов'язків сторін, підставою для реєстрації права власності спірного нерухомого майна за ОСОБА_2 став не договір від 03 квітня 2009 року сам по собі, а судове рішення про визнання права власності, яке на цей час скасовано, право власності на спірне нерухоме майно, що було предметом договору від 03 квітня 2009 року, на час вирішення справи за ОСОБА_2, який був його стороною, не зареєстровано. Тому визнання нікчемного договору від 03 квітня 2009 року недійсним окремим судовим рішенням є зайвим.

Відповідно ст.182 ч. ч. 1, 2 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Стаття 387 ЦК України, передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 січня 2013 року було встановлено, що рішенням Куп'янської міської ради ХХХХІІ сесії V скликання № 1029/45-У від 06 березня 2009 р. було затверджено матеріали проекту землеустрою щодо відведення позивачу, як приватному підприємцю земельної ділянки для розміщення торгівельного кіоску по АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,0029 га, за даною адресою надана в оренду строком на п'ять років. Місце розташування малої архітектурної форми-кіоску з автобусною зупинкою за даною адресою погоджено на підставі рішення Куп'янської міської ради ХАП сесії IV скликання № 4/41 від 15 липня 2005 року.

Таким чином на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, замість малої архітектурної форми - кіоску з автобусною зупинкою із строком оренди земельної ділянки 5 років, було побудовано нежитлову будівлю магазину, який позивач просить витребувати у відповідача, як постійний об*єкт права власності. Проте, нежитлова будівля (магазин) була збудована самочинно на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, без належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Згідно з частинами ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані чи будуються на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила чи здійснює самочинне будівництвом нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог правильно виходив з того, що позивач не довела свого права власності на нежитлову будівлю магазину, оскільки право власності на неї, як на об*єкт самочинного будівництва у неї не виникло, рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 07.05.2009 року в частині визнання за нею права власності на це майно скасовано, з позовними вимогами про визнання права власності на будівельні матеріали, конструкції, обладнання, тощо, які були використані в процесі будівництва спірної самочинної будівлі ОСОБА_1 не зверталась.

Суду апеляційної інстанції на підтвердження права власності на нежитлову будівлю (магазин) представник позивача надав непосвідчену ксерокопію видаткової накладної від 26 травня 2006 року. Однак, такий доказ не є допустимим, оскільки не був наданий його оригінал. Крім того вирішення питання про право власності як на спірну нежитлову будівлю, так і на будівельні матеріали, конструкції, обладнання, тощо, які були використані в процесі її будівництва на земельній ділянці, котра не була відведена для цієї мети, неможливе без залучення територіальної громади в особі Куп*янської міської ради.

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що на час вирішення спору судом першої інстанції та на цей час вона є орендарем земельної ділянки на якій розташована спірна нежитлова будівля.

Сам по собі той факт, що позивач підписала з ОСОБА_2 нікчемний договір купівлі-продажу предметом якого є нерухоме майно, право власності на яке ОСОБА_1 не довела, ще не є підставою для застосування судом наслідків такого нікчемного правочину у вигляді зобов*язання повернути їй це майно, визнання недійсними договорів дарування, стороною яких вона не була, скасування державної реєстрації прав за договорами дарування, витребування нерухомого майна.

За таких обставин підстав для задоволення позову ОСОБА_1 не вбачається і висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на законі.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -