У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Дем'яносова М.В., Колодійчука В.М.,

Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 25 березня 2011 року ним було видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Олексишиним З.З. та зареєстровану в реєстрі за № 1289, ОСОБА_4 на представлення інтересів ОСОБА_3 з підготовки та збору необхідних документів для відчуження земельної ділянки площею 0,08 га, яка знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, та вчинення будь-яких не заборонених законом дій. 01 грудня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3, було укладено попередній договір про оформлення в термін до 15 січня 2013 року договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га, що розташована в с. Байківці Тернопільського району, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий № НОМЕР_1. На підтвердження виконання зобов'язання та з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо попереднього договору ОСОБА_5 передав 01 грудня 2011 року ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 400 тис. грн, про що свідчить п. 5.1 попереднього договору. 15 січня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір про внесення змін до попереднього договору від 01 грудня 2012 року, про те, що укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься в термін до 01 лютого 2013 року у приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_1. Дані договори посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. Однак жодного договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га, що розташована в с. Байківці Тернопільського району, для будівництва та обслуговування будинку, кадастровий № НОМЕР_1, укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не було. Крім того, на підставі попереднього договору від 01 грудня 2012 року та договору від 15 січня 2013 року про внесення змін та доповнень до попереднього договору, за заявою ОСОБА_9 від 18 червня 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. було вчинено виконавчий напис № 2164 щодо звернення стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 400 тис. грн. 03 липня 2013 року державним виконавцем Другого відділу Тернопільського міського управління винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про звернення стягнення боргу з позивача відповідно до виконавчого напису від 18 червня 2012 року № 2164. Після укладення ОСОБА_4 від імені позивача попереднього договору від 01 грудня 2012 року та договору від 15 січня 2013 року про внесення змін та доповнень до попереднього договору, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 на підтвердження виконання зобов'язання та з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо попереднього договору кошти у розмірі 400 тис. грн, однак цих коштів відповідач позивачу не передав та будь-яких документів з цього приводу він не писав. А тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь загальну суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01 грудня 2012 року по 17 червня 2014 року у розмірі 476 183 грн 47 коп., з яких 400 тис. грн - неповернуті кошти, 57 640 грн - інфляційні нарахування та 18 542 грн 47 коп. - 3 % річних.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено невиконання повіреним обов'язків, передбачених довіреністю від 25 березня 2011 року в частині передачі ОСОБА_4 довірителю ОСОБА_3 коштів у сумі 400 тис. грн, які відповідач отримав від ОСОБА_5 при укладенні попереднього договору 01 грудня 2012 року, як і не представлено відомостей про те, що довіритель відмовився від свого обов'язку негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак указаному судові рішення не відповідають.

Установлено, що 25 березня 2011 року ОСОБА_3 видано довіреність ОСОБА_4 на представлення інтересів позивача з підготовки та збору необхідних документів для передачі в іпотеку чи/або відчуження земельної ділянки площею 0,08 га, яка розташована в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, кадастровий номер НОМЕР_1, та вчинення будь-яких не заборонених законом дій, в тому числі продати або обміняти за ціну та на умовах на його розсуд. Цією довіреністю позивач надав відповідачу право укладати та підписувати цивільно-правові договори від його імені, отримати гроші за продану земельну ділянку. Довіреність видана строком на три роки без права передоручення, посвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Олексишиним З.З. та зареєстрована в реєстрі за № 1289 (а. с. 3).

12 грудня 2012 року між ОСОБА_4, що діє від імені ОСОБА_3, (представник продавця) та ОСОБА_5 (покупець) укладено попередній договір про оформлення в термін до 15 січня 2013 року договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки.

На підтвердження виконання зобов'язання та з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо попереднього договору ОСОБА_5 передав 01 грудня 2011 року ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 400 тис. грн, про що свідчить пункт 5.1 попереднього договору. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.I. та зареєстрований в реєстрі за № 4748 (а. с. 4).

15 січня 2013 року між ОСОБА_4, що діє від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_5 укладено договір про внесення змін до попереднього договору від 01 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 168, згідно з умовами договору укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься в термін до 01 лютого 2013 року у приміщенні нотаріальної контори в АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Основний договір між сторонами укладений не був.

ОСОБА_3 05 жовтня 2012 року подарував предмет договору ‒ земельну ділянку ‒ своїй дружині ОСОБА_6

18 червня 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_3 400 тис. грн на підставі попереднього договору від 01 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4748, та договору про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. від 15 січня 2013 року, та зареєстрованого в реєстрі за № 168, що передані громадянином ОСОБА_5

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно з правилами ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов'язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням.

Вирішуючи спір, на зазначені положення закону суди уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що ОСОБА_4 не передав йому отримані за попереднім договором кошти, оскільки обов'язок по доведенню передачі одержаного лежить на повіреному.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

А.В. Маляренко