Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2047/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Синято Л.І.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

13.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2012 року у справі за заявою прокурора Долинського району в інтересах Іванівської територіальної громади Долинського району Кіровоградської області в особі Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року прокурор Долинського району звернувся до суду в інтересах Іванівської територіальної громади Долинського району Кіровоградської області в особі Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області із зазначеною заявою, обґрунтовуючи її тим, що на території Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області мешкала ОСОБА_3, яка померла 18.01.1997 року, що підтверджується актовим записом про смерть №4 від 18.01.1997 року. Відповідно до довідки, виданої відділом Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області, за ОСОБА_3 закріплена земельна ділянка площею 6,77 га, про що свідчить сертифікат права власності на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданий 10 лютого 1997 року. Відповідно до листа Іванівської сільської ради від 13 лютого 2010 року для виявлення можливих спадкоємців було опубліковано повідомлення у газеті «Долинські новини» (а.с.7). Згідно з довідкою Іванівської сільської ради №2/2 від 23 червня 2011 року спадкоємці ОСОБА_3 з приводу оформлення спадщини до сільської ради не звертались. Відповідно до довідки Долинської державної нотаріальної контори №61/01-16 від 23 березня 2012 року після смерті ОСОБА_3 зави про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не надходили, спадкова справа не заводилась. Від дня смерті ОСОБА_3 минуло 15 років, проте до даного часу спадщина - а саме: право на земельну частку (пай) не визнана судом відумерлою. Посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_3 спадщина не прийнята та відсутні дані про будь-яких спадкоємців померлої, просив визнати спадщину відумерлою та визнати право власності на неї за Іванівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2012 року визнано спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_3, відумерлою та визнано право власності за Іванівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області, як представника територіальної громади на володіння, розпорядження та користування нею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви прокурора відмовити повністю. Зокрема, зазначає, що вона є спадкоємицею померлої ОСОБА_3, оскільки прийняла спадщину і фактично вступила у розпорядження та користування її спадковим майном. 13.07.2015 року нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована на території Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, Іванівського сільського голови, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, за прийняттям якого у встановлений законом строк спадкоємці не зверталися.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 8.28 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Світанок» на території Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградській області (а.с.23).

ОСОБА_3 померла 17 січня 1997 року (а.с.22).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2015 року, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за НОМЕР_2, спадкоємцем майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є її дочка - ОСОБА_2 (а.с.24,25).

Звертаючись з заявою в інтересах Іванівської територіальної громади Долинського району про визнання спадщини відумерлою прокурор посилався на норму статті 1277 ЦК України 2003 року.

Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовується до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Правила ст.1277 ЦК України про відумерле майно застосовується також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим кодексом спливло не менше одного року.

Задовольняючи заяву прокурора суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, але не була прийнята ніким із спадкоємців.

При цьому, як убачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2, ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 - своєї матері. Спадщина складається: з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Світанок" Іванівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області розміром 8,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало спадкодавиці на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3, виданого Долинською райдержадміністрацією 10 лютого 1997 року та зареєстрованого 10 лютого 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) №285 (а.с.24).

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР.

Відповідно до вимог ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Із письмових доказів по справі убачається, що спадщина була прийнята ОСОБА_2, а тому положення ст.1277 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Проте, суд першої інстанції не з'ясував належним чином коло можливих спадкоємців, хто проживав разом з померлою або був зареєстрований у даному домоволодінні, та задовольнив заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до вимог ст.278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою, та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов невірного висновку про можливість задоволення заяви прокурора у порядку, передбаченому ст.1277 ЦК України.

Доводи прокурора про можливість застосування у цьому випадку ч.2 ст.1280 ЦК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки застосовуються у разі, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади. Проте, доказів пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2012 року скасувати.

У задоволенні заяви прокурора Долинського району Кіровоградської області в інтересах Іванівської територіальної громади Долинського району Кіровоградської області в особі Іванівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: