Справа № 149/1163/15-ц
Провадження №2/149/407/15
Номер рядка звіту 45
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.07.2015 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лисої В.В.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача служба у справах дітей Хмільницької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 3-го листопада 1978 року позивач є власником вказаного будинку. У даному будинку вона проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 У 2001 році син одружився з ОСОБА_3, яка попросила зареєструвати її у будинку, оскільки її мати не мала можливості на той час отримувати субсидію. 18.12.2004 року вона зареєструвала ОСОБА_3 у своєму будинку та, як наслідок, зареєструвала у будинку і онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. За даною адресою у її будинку вказані особи не проживали жодного дня. Причиною звернення з позовом до суду є те, що, будучи власником будинку, вона не може скористатися правом на отримання субсидії, так як в її будинку зареєстровані невістка і онук. Відповідач без поважних причин не проживала у її будинку жодного дня, витрат по комунальним послугам не несла і не несе, має постійне місце проживання, де і проживає з сином. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації, але добровільно знятися з реєстрації ОСОБА_3 не бажає, а тому позивач вимушена звернутися з цим позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та надала суду пояснення, що після одруження її сина ОСОБА_8 з ОСОБА_3 вона надала їм для проживання окрему частину будинку. Всі витрати по утриманню будинку несла вона сама. ОСОБА_3 після одруження - то проживала з її сином у будинку, то йшла жити до своїх батьків, так як її бітьки хворіли і потребували догляду. Потім поверталася і знову вони певний час жили з її сином. Після народження дитини онука ОСОБА_6, вона на прохання ОСОБА_3, так як та пояснила, що її мамі необхідно оформити субсидію, зареєструвала її та онука в своєму будинку. Після цього її син та невістка то жили, то не жили в будинку. ОСОБА_3 з сином ішла жити до своїх батьків, яких доглядала, а потім на певний час поверталася. З 2013 року вона жодного дня не проживала в будинку, її речей в будинку немає, позивач їй жодних перешкод у цьому не чинила. На її пропозиції виписатися ОСОБА_3 цього не робить, що перешкоджає ОСОБА_1 розпоряжатися належним їй будинком. Вже кілька років її син в Хмільнику не проживає, позивач з ним стосунки не підримує, він їй своє місце перебування не повідомляє і вона не знає де він в даний час проживає. 15 травня 2015 року її син ОСОБА_8 приїхав і знявся з реєстрації.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 пояснила, що в 1997 році син ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_3 ОСОБА_1 спочатку невісткою раділа, хоча та була старша за її сина. Виділила їм частину будинку для проживання і окремим входом. За все платила сама. Відповідач з її сином постійно не проживала, майже постійно у батьків, за якими доглядала через їх хвороби. Її син ОСОБА_8 жив сам. Як кажуть люди, сім"я була приходяча ОСОБА_3 коли хотіла - йшла, коли хотіла - приходила. У 2004 році народився син ОСОБА_9, але відносини поступово між подружжям стали погані і вони жити разом взагалі перестали. Потім ОСОБА_3 звернулася до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_8, а той аліменти не сплачує. 15.05.2015 року ОСОБА_8 знявся з реєстрації у будинку матері і про своє місце проживання не повідомив. Відповідач з сином з 2013 року вже три роки не проживає у будинку ОСОБА_1, ніяких речей немає, місце проживання залишила сама. В 2004 році на прохання ОСОБА_3 позивач зареєструвала її та сина у своєму будинку, так як та просила це через необхідність оформлення субсидії її матір"ю. В засіданні відповідач пояснювала, що ніяких субсидій її мама не оформляла, проте надала суду довідку, що в 2011-2015 роках субсидією користувався її батько. Довідку про те, чи користувалася до цього субсидією її мама не надала, що свідчить, що вона говорить неправду. Відповідач ОСОБА_3 в будинку позивача не проживає з 2013 року, живе в квартирі по вулиці Столярчука, не хоче виписатися з будинку позивача, так як хоче належну їй квартиру оформити на старшого сина.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити та надала пояснення про те, що вона в 1997 році вийшла заміж за ОСОБА_8, сина позивача у справі. Спочаику після одруження жили у його батьків. З першого дня вони її не прийняли. Потім вони перейшли жити до її батьків. ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями. В 1998 році знову перейшли жити до його батьків, ОСОБА_1Д дала їм дві кімнати, вони їх добудовували, під час чого вона травмувалася. ОСОБА_8 не хотів працювати, зловживав спиртними напоями. Вони то жили, то не жили. 23.10.2004 року народився син ОСОБА_9. Після народження сина ОСОБА_1 зареєструвала її та її сина у цьому будинку. Це зовсім не пов"язано з будь-якими субсидіями, так як ні її мама, ні батько на той час ніяких субсидій не отримували. В будинку однією сім"єю вона проживала до 2013 року. Вона повністю розірвала стосунки з чоловіком ОСОБА_8, який аліменти не сплачує, його місце проживання їй невідоме. Потім ОСОБА_1Д почала їй перешкоджати проживати у будинку. Не дає їй забрати свої та дитячі речі. У неї з ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки. Вона до свого сина погано ставилася, щодо онука ОСОБА_6 то вона взагалі його не помічала. ЇЇ син ОСОБА_9 не має жодних родинних почуттів, як онук, до ОСОБА_1 З цього приводу до міліції не зверталася, але зверталася в міліцію з приводу погроз на її адресу з боку чоловіка ОСОБА_10 - ОСОБА_11, який приходив в лікарню, де вона працює і їй погрожував. Також вона усно зверталася до дільничного інспектора міліції з приводу того, що ОСОБА_1 не дає їй можливості забрати з будинку дитячі речі. Також пояснила, що їй на праві спільної сумісної власності належить двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Після смерті своїх батьків, вона спадкує квартиру повністю і в даний час оформляє спадщину. Після цього хоче квартиру оформити на свого старшого сина від першого шлюбу, так як цього хотів її батько.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Хмільницької міської ради 23.06.2015 року проти позову заперечував з тих підстав, що задоволення позову призведе до порушення права неповнолітньої дитини. Житла у власності його матері немає, і якщо дитина буде позбавлена права на житло, то відповідно буде знята з реєстрації у будинку належному позивачу. На запитання суду пояснив, що запис в акті обстеження умов проживання у будинку по вулиці Пушкіна, 71 в м. Хмільнику про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 жодного дня за цією адресою не проживали, внесено зі слів ОСОБА_1 Запис в акті обстеження умов проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що сім"я з трьох осіб проживає в цій квартирі з 2013 року, внесено зі слів ОСОБА_3 Також пояснив, що інфомація про те, що квартира належала ОСОБА_12, внесена до акту зі слів ОСОБА_3 В послідуючому, коли в судовому засіданні ОСОБА_3 надала копію свідоцтва про власність і пояснила, що вона є співвласником квартири разом з своїми батьками ОСОБА_12, ОСОБА_13, які на даний час померли, а також, що вона має намір провести відчуження квартири на користь свого старшого сина від першого шлюбу, змінили свою позицію та повідомили суд, що проти позову ОСОБА_1 не заперечують, так як це не буде суперечити інтересам дитини. У власності ОСОБА_3 є частка квартири, вона може зареєструвати себе і свого сина за місцем їх проживання, вона це зобов"язана зробити на протязі 10 днів.

Свідок ОСОБА_14 показав, що позивач ОСОБА_1 - його двоюрідна сестра. Мій племінник ОСОБА_8 був одружений з відповідачем ОСОБА_3 Знаю, що проживали у шлюбі, дитина у них є. Знаю, що вони з 2013 року разом вже не проживають. ОСОБА_8 з того часу в Києві, стосунки за ОСОБА_3 не підтримує. ОСОБА_1 можливо і не подала б до суду ОСОБА_5, але та налаштовувала її сина проти мами, проти її чоловіка. На протязі 2-х, 3-х років терор проти них з боку старшого сина ОСОБА_3, який обмальовує їм огорожу. ОСОБА_3 коли була одружена, то жила в будинку ОСОБА_1, то зі своїми батьками, які важко хворіли. ОСОБА_13, жила у своїх батьків. ОСОБА_13 трьох років вже не живуть.

Свідок ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_1 - її рідна сестра. ОСОБА_3 розписалася з сином ОСОБА_1 і почали жити. Спочатку жили у її батьків, потім пару місяців пожили у ОСОБА_10Д і пішли. ОСОБА_1 дала їм жити окремо у другій половині будинку. Вже років три ОСОБА_3 не бачила взагалі.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він з 2010 року є головою вуличного комітету по вулиці Пушкіна в м. Хмільнику. З приводу довідки від 30.03.2015 року підписаної ним і виданої ОСОБА_1 показав, що довідку склала і принесла ОСОБА_1, а він її підписав. Коли підписував, то вважав, що в довідці йдется про те, що саме на час складення такої довідки ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 та на протязі 3-х 5-ти років вони не проживають у будинку ОСОБА_1 Проте з якого часу ОСОБА_3 та її син ОСОБА_6 не проживають у будинку ОСОБА_10, і чи взагалі вони там не проживали, йому особисто відомо не було. Хоча перед підписанням довідки він цікавився у дільничного інспектора міліції Бичок та жителя вулиці Білоуса про те, з якого часу вказані особи не проживають у будинку ОСОБА_1, по їх інформації вони взагалі не проживають вже - 3-5 років.

Свідок ОСОБА_17 показав, що він працює в Хмільницькому МВ УМВС України дільничним інспектором міліції району Мазурівка в місті Хмільнику, це той район де проживає ОСОБА_1 З 2013 року я працюю на вказаній дільниці. З 2013 року ОСОБА_3 та її син у будинку ОСОБА_1 не проживали і на даний час не проживають. Сина ОСОБА_10 ОСОБА_8, бачив у Хмільнику біля 2-х років назад, а також приблизно місяць назад. У провадженні міліції були скарги ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_8Л не сплачує аліменти і він за поданням відділу ДВС встановлював його місце проживання. ОСОБА_3 ні до Хмільницького МВ, ні до нього з приводу того, що ОСОБА_1Д перешкоджає їй проживати в будинку не зверталася і на це не скаржилася. Був випадок, коли ОСОБА_3 звернулася до нього усно про те, що ОСОБА_1 не віддає їй якісь речі дитини, але я їй з цього приводу роз"яснив, що це цивільно-правові відносини і їй необхідно звернутися з позовом в суд. ОСОБА_1 на протязі 3-х років біля 10 раз зверталася в міліцію з приводу умисного пошкодження її майна хтось невідомий періодично ломає їй огорожу біля будинку, б"є шибки у вікнах, обмальовує непристойними малюнками та написами огорожу та сам будинок. Ми здогадуємося хто це, але довести поки що не можемо, а тому я не буду говорити про це.

Судом встановлено наступні факти обставини та відповідні їм правовідносини.

03.11.1978 року Вінницьким ООБТІ за ОСОБА_1 на праві особистої власності зареєстровано будинок за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 123. В послідуючому нумерацію будинку було змінено на 121 (а.с.5-8).

14.02.1997 року було укладено шлюб між сином позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.с.19).

23.10.2004 року народився ОСОБА_6, батьками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами справи і що не заперечується сторонами у справі.

Місце проживання ОСОБА_8 13.01.1998 року було зареєстровано за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121 (а.с.7,8).

18.12.2004 року місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було зареєстровано за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121 (а.с.7,8).

15.05.2015 року ОСОБА_8 знявся з місце реєстрації за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121. Вказана обставина сторонами не заперечується.

ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності разом з батьками ОСОБА_12, ОСОБА_13 належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.02.1994 року, виданим виконкомом Хмільницької міської ради, зареєстроавним у КП ВООБТІ 31.03.1994 року за № 820 (а.с. 41). Також з пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що батьки ОСОБА_12, ОСОБА_13 померли і вона на даний час оформляє спадщину, після чого право власності на квартиру має переоформити на старшого сина.

Відповідно до акту обстеження умов проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 з участю ОСОБА_3, сім"я з трьох осіб проживає в цій квартирі з 2013 року, загальна площа квартири 47,5 кв.м., житлова 28,4 кв.м. ОСОБА_18 має ліжко, окрему шафу, є письмовий стіл для виконання домашніх завдань, комп"ютер, художня література (а.с. 37,38).

Судом з пояснень ОСОБА_1, ОСОБА_3 встановлено, в 1997-1998 році ОСОБА_1 після одруження сина ОСОБА_8 з ОСОБА_3, виділила їм для проживання частину будинку з окремим входом, де вони проживали сім"єю.

В судовому засіданні показами свідків ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_17, поясненнями ОСОБА_1, ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2013 року в будинку належному на праві власності ОСОБА_1 будинку за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121, не проживає, жодних витрат по утриманню будинку не несе. Судом не встановлено, що позивач ОСОБА_1 створювала перешкоди в користуванні житлом відповідачу ОСОБА_3 та її синові ОСОБА_6 Відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено, що позивач ОСОБА_1 чинить чи чинила їй перешкоди у проживанні в належному їй будинку разом з сином. З приводу цього ОСОБА_3 у правоохоронні органи чи суд не зверталася. Після роз"яснення судом її права заявити клопотання про витребування чи подання з цих підстав доказів, повідомила суд, що у неї клопотань немає.

У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 156 Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так як судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у будинку за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121 не проживає понад один рік, а тому втратила право на користування житловим будинком.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Виходячи з цього, якщо батьки не проживають разом, місцем постійного проживання дітей є місце проживання того з батьків з ким вони мешкають.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно статті 11 вказаного Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції "Про права дитини" 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 з 2013 року проживають за адресою - квартира АДРЕСА_2. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що постійним місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_6 є місце постійного проживання його матері ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Тому суд вважає, що неповнолітній ОСОБА_6 також втратив право користування житловим будинком за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121.

При цьому, суд, ухвалюючи таке рішення, виходив саме з забезпечення прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_6 При ухваленні рішення, виходячи з усіх встановлених обставин справи, зокрема і того, що, як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3, вона має намір переоформити право власності на належну їй квартиру на старшого сина, і це право вона може реалізувати без згоди органу опіки і піклування, так як неповнолітній син ОСОБА_6 у квартирі в якій фактично проживає з 2013 року, не зареєстрований, що може призвести до порушення його прав та законних інтересів, а орган опіки і піклування буде позбавлений можливості своєчасно та у визначеному законами України обсязі, захистити права та інтереси дитини, суд прийшов до переконання, що шляхом ухвалення саме такого судового рішення у справі, право дитини буде більш захищено.

Згідно статті 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову.

На підставі викладе ного, керуючись статтями 72, 150, 156 ЖК Української РСР, статтями 29, 383, 405 ЦК України, статтями 10, 11, 57-64, 208-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою - Вінницька область, м. Хмільник, вул. Пушкіна, 121.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд на протязі 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.