АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/489/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2043/15 Головуючий в І інстанції Калімбет Л.І.
Категорія: 27 Доповідач: Вербицька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

2015 року липня місяця «22» дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вербицької Л.І.
Суддів:Радченка С.В.,
Колісниченка А.Г.
при секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від «14» травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 21 березня 2006 року між ним та ОСОБА_6. було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки ОСОБА_6.неналежним чином виконував зобов'язання по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим станом на 31 січня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 43 501,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7 954,74 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 32 998,75 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) - 2 047,67 грн., Банк просив суд стягнути в з ОСОБА_6. на його користь заборгованість по кредитному договору в зазначеному розмірі та судові витрати.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 травня 2015 року позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_6. на користь Банку 43 501,16 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 435,01 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6., посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за спливом строку позовної давності.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строки позовної давності у спірних правовідносинах пропущено з поважних причин.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна оскільки до них суд дійшов неправильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють порядок та підстави застосування строків позовної давності.

Судом встановлено, що 21 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_6. було укладено кредитний договір, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6,7-12). Факт отримання кредитних коштів сторонами не оспорюється.

Кредитний договір складається із заяви позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_6. було видано кредитну картку № 940956, а також Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять особистого підпису позичальника.

Пунктом 9.12. зазначених Умов встановлено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. У разі якщо протягом встановленого строку жодна із сторін договору не проінформує іншу сторону про його припинення, договір автоматично лонгується на той же строк.

Разом з тим у заяві відповідача сторони погодили порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 3% від суми заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено 18 липня 2008 року і з цього часу користування карткою і виконання зобов'язань припинилося (а.с.3-5).

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом 10 березня 2015 року. Зазначеними умовами договору, що обумовлені сторонами у заяві відповідача, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням 3% від суми заборгованості.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. При цьому суд безпідставно не застосував строки позовної давності, оскільки у спірних правовідносинах позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вже зазначалося вище останній платіж відповідачем було здійснено 18 липня 2008 року, який було зараховано на погашення процентів. Перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст.257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом через 7 років 7 місяців з часу здійснення відповідачем останнього платежу у липні 2008 року колегія суддів приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування.

Будь - яких поважних причин пропущення позовної давності позивачем не зазначається, а колегія суддів з встановлених судом першої і апеляційної інстанції обставин таких причин не вбачає (ч.5 ст.267 ЦК України).

Колегія судів не приймає до уваги наявність сплати частини боргу у березні 2014 року, як переривання строку позовної давності, оскільки ця сума була знята Банком шляхом автоматичного погашення, що не свідчить про визнання боргу позичальником.

Крім того, судом першої інстанції з відповідача стягнуто штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) та 2 047,67 грн. (процентна складова) згідно п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг відповідно до якого при порушенні строків платежів за грошовими обов'язками, передбаченими договором більш ніж на 120 днів, боржник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5% відсотків від суми позову.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Таким чином, включення штрафу до основної вимоги поза межами позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.254, 256-258, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 травня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 відмовити за пропуском строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий ( підпис)

Судді (підпис)(підпис)

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 27 липня 2015 року

Рішення набрало законної сили 22 липня 2015 року

Суддя Л.І.Вербицька

Секретар судового засідання О.В. Сікорі