Провадження № 2/127/421/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог агентства нерухомості «Вінець ізобілія» приватного підприємця ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3І звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, за участю третьої особи без самостійних вимог агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП ОСОБА_5 про стягнення коштів, який в процесі судового розгляду збільшила, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2014 року за сприяння третьої особи без самостійних вимог агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП ОСОБА_5 між позивачем (покупцем) та відповідачем (власником) було укладено договір про завдаток, відповідно до п.13 якого останній є попереднім договором.

Відповідно до п.п. 1, 4 вищезазначеного договору позивач та відповідач зобовязались в строк до 15.03.2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що розташований за адресою: Вінницький р-н, с. Зарванці, вул. Зелена, 34. Окрім того, покупець передав, а власник прийняв на відповідальне зберігання гарантійну суму авансу у розмірі 5 000 дол. США, що на момент підписання цього договору по існуючому курсу 8,8 грн. складала 44 000 грн.

Окрім того, бажаючи якомога скоріше придбати будинок, 20.02.2014 року позивачем було передано відповідачу додатково 500 дол. США.

Однак, відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань щодо укладення договору купівлі-продажу та відчуження вищезазначеного будинку на користь позивача, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аванс у розмірі 5 500 дол. США, що станом на 19.01.2015 року згідно курсу НБУ становить 87 285 грн., матеріальні збитки у розмірі 1 000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позовні вимоги збільшила в усній формі та просила стягнути з відповідача на користь позивача аванс у розмірі 5 500 дол. США, що станом на 23.02.2015 року згідно курсу НБУ становить 153 175 грн., матеріальні збитки у розмірі 1 000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 44 000 грн., в іншій частині задоволення позову просив відмовити.

Представник третьої особи без самостійний вимог щодо предмету спору в особі ПП ОСОБА_5 до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 17.02.2014 року за сприяння третьої особи без самостійних вимог агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП ОСОБА_5 між позивачем (покупцем) та відповідачем (власником) було укладено договір про завдаток, відповідно до п.13 якого останній є попереднім договором.

Відповідно до п.п. 1, 4 вищезазначеного договору позивач та відповідач зобовязались в строк до 15.03.2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку, що розташований за адресою: Вінницький р-н, с. Зарванці, вул. Зелена, 34. Окрім того, покупець передав, а власник прийняв на відповідальне зберігання гарантійну суму авансу у розмірі 5 000 дол. США, що на момент підписання цього договору по існуючому курсу 8,8 грн. складала 44 000 грн.

Згідно п.п.7.1. договору для реалізації своїх намірів щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу власник бере на себе зобовязання: підготувати необхідні для відчуження документи; сприяти укладенню договору купівлі-продажу обєкта нерухомості; надати довідку з ЖЕК про склад осіб, зареєстрованих в обєкті, що продається; не відчужувати обєкт нерухомості іншим особам, не давати його в користування та не передавати в заставу, а також не здійснювати дії, які могли б пошкодити, зіпсувати чи зменшити цінність даного обєкту; погасити заборгованість за всіма комунальними платежами; в разі необхідності отримати письмову згоду іншого подружжя та/або інших співвласників, дозвіл відповідного органу опіки та піклування.

Натомість покупець зобовязаний: сприяти укладенню договору купівлі-продажу; розрахуватись за послуги агенції нерухомості у сумі 30 360 грн., що еквівалентно 3 450 дол. США (п.п.7.2 договору).

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1 ст.635 ЦК України).

Зі змісту статті 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, оскільки законодавцем чітко визначена форма укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна письмова форма, яка підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, а тому попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна в силу статті 635 ЦК України має бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи попередній договір від 17.02.2014 року укладений між сторонами в простій письмовій формі, а відтак сторонами не дотримана форма вчинення правочину встановлена законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України), в тому числі недодержання форми вчинення правочину, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частина 2 статті 215 ЦК України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, правочин, вчинений з недодержанням в момент вчинення правочину форми вчинення останнього, є недійсним (нікчемним), оскільки його недійсність встановлена законом.

А відтак, попередній договір купівлі-продажу житлового будинку від 17.02.2014 року, укладений між сторонами по справі, є недійсним (нікчемним).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Отже, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку в с. Зарванці, вул. Зелена, 34, Вінницького району, не було укладено, а попередній договір від 17.02.2012 року є недійсним (нікчемним), грошові кошти в сумі 5 000 дол. США відповідач набув без достатньої правової підстави, які зобовязаний повернути позивачеві.

А відтак, 5 000 дол. США не являється авансом у розумінні ст.ст. 570, 571 ЦК України, а до виниклих правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу України щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави.

Окрім того, як вбачається з пояснень представника позивача в судовому засіданні, бажаючи якомога скоріше придбати будинок, на прохання відповідача 20.02.2014 року позивачем було передано відповідачу додатково 500 дол. США.

Однак, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення безпідставно утримуваних коштів у розмірі 5 500 дол. США підлягають до часткового задоволення в частині стягнення на користь позивача лише 5 000 дол. США, факт передачі яких підтверджується п.4 договору про завдаток від 17.02.2014 року. Натомість вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 500 дол. США, які остання передала відповідачу 20.02.2014 року в рахунок майбутньої плати за придбане нерухоме майно, не підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про таку передачу коштів.

20.01.2015 року представник позивача адвокат ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 87 285 грн., яка ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2015 року (без винесення окремого процесуального документу) була прийнята.

Натомість, в судовому засіданні 23.02.2015 року, представник позивача адвокат ОСОБА_1 повторно збільшила позовні вимоги в частині стягнення безпідставно набутих коштів та просила стягнути з відповідача на користь позивача 153 175 грн., проте таке збільшення позовних вимог суд не прийняв, оскільки збільшення позову предявляється в тому ж порядку, що предявлення позову. Така заява має сплачуватись судовим збором одночасно із збільшенням позовних вимог.

Таким чином, станом на 19.01.2015 року по курсу НБУ 1 дол. США = 15,87 грн., тобто заборгованість відповідача перед позивачем складає: 5 000 дол. США х 15,87 грн. = 79 350 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків у розмірі 1 000 грн., які спричинені орендуванням гаража у ОСОБА_6 для зберігання майна з 28.03.2014 року по 30.04.2014 року за договірною ціною у розмірі 1 000 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн., то суд вважає за можливе в задоволенні цієї частини позову відмовити з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем та її представником в судовому засіданні не надано суду жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про завдання відповідачем позивачу моральної шкоди, яку остання оцінює в 10 000 грн.

Окрім того, з наданої розписки ОСОБА_6 не вбачається з якою метою та для яких цілей позивач винаймала у останнього гараж за адресою: м. Вінниця, вул. Складська кооператив «Спутнік» з 28.03.2014 року по 30.04.2014 року, до того ж з розписки не вбачається, що позивачем були витрачені кошти саме у розмірі 1 000 грн.

А тому, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в цій частині в задоволенні позову.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України).

А тому, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 980 грн., що підтверджується квитанцією №27358175 від 01.08.2014 року на суму 770 грн. та квитанцією №1735 8991 5805 317 від 20.01.2015 року на суму 210,00 грн., та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 120 грн., що підтверджується квитанцією №51 від 15.10.2014 року, підлягають частковому стягненню з відповідача в сумі 793,50 грн. та 93,60 грн. відповідно у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 11, 203, 215, 216, 220, 536, 625, 635, 655, 657, 1048, 1212, 1214 ЦК України ЦК України, ст.ст.10, 56, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, грошові кошти в сумі 5 000 дол. США, що станом на 19.01.2015 року згідно курсу НБУ становить 79 350 (сімдесят девять тисяч триста пятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 793 (сімсот девяносто три) грн. 50 коп. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у розмірі 93 (девяносто три) грн. 60 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: