УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про приведення об'єкта до попереднього стану; за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Виконавчий комітет Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, про приведення об'єкта до попереднього стану, посилаючись на те, що ОСОБА_3 самовільно, без оформлення відповідної проектної документації на здійснення будівельних робіт, виконала роботи з будівництва прибудови до належної їй квартири АДРЕСА_1.

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання за нею права власності на новостворене нерухоме майно - прибудову до квартири загальною площею 15,9 кв. м (нежитлове приміщення № 7 площею 7,5 кв. м, житлова кімната № 8 площею 8,4 кв. м згідно з технічним паспортом від 25 листопада 2010 року) за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначала, що в 2009 році за власний рахунок здійснила прибудову до належної їй квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року, в задоволенні позову Виконавчого комітету Одеської міської ради відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на новостворене нерухоме майно - прибудову до квартири № 1 загальною площею 15,9 кв. м (нежитлове приміщення № 7 площею 7,5 кв. м, житлова кімната № 8 площею 8,4 кв. м) згідно з технічним паспортом від 25 листопада 2010 року.

25 грудня 2013 року за касаційною скаргою Виконавчого комітету Одеської міської ради Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу, відповідно до якої касаційну скаргу задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2014 року, позов Виконавчого комітету Одеської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 за власний рахунок привести до попереднього стану квартиру АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорта комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 23 листопада 2006 року шляхом знесення самочинно зведеної прибудови.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Виконавчого комітету Одеської міської ради та задоволення її (ОСОБА_3) позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення в повному обсязі не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зобов'язуючи ОСОБА_3 за власний рахунок привести до попереднього стану квартиру АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорта комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 23 листопада 2006 року шляхом знесення самочинно зведеної прибудови, зазначав наступне.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло ОСОБА_3 належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 61,9 кв. м.

За результатами проведеної перевірки представниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради було складено акт від 28 жовтня 2010 року та встановлено, що ОСОБА_3 самовільно, без оформлення відповідної проектної документації на здійснення будівельних робіт, виконала роботи з будівництва прибудови до квартири АДРЕСА_1. Самовільна прибудова має розмір 2,5 м х 5,5 м. Вимоги листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозвільних документів на здійснення будівельних робіт ОСОБА_3 не виконала.

За висновком суду дії відповідача з реконструкції квартири проводилися з порушенням норм, встановлених Положенням про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 17 квітня 2001 року № 2153-ХХІІІ, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК Української РСР, п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, та п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

З огляду на наведене суд вважав вимоги Виконавчого комітету Одеської міської ради обґрунтованими.

У задоволенні зустрічного позову про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову суд відмовив також з огляду на те, що ОСОБА_3 не надала правовстановлюючих документів на земельну ділянку під добудову, документальних підтверджень звернення до Інспекції ДАБК.

Проте з висновками судів у частині задоволення первинного позову погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Задовольняючи позов виконкому Одеської міської ради, суди наведених роз'яснень п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), не врахували; не звернули уваги на те, що позивач за первинним позовом не є ані власником земельної ділянки, на якій зведено спірну прибудову, ані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю; не встановили чи було видано відповідачці ОСОБА_3 припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Ухвалюючи рішення про знесення прибудови з мотивів порушення Положення про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 383 ЦК України, ст. 152 ЖК Української РСР, п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, суди не звернули уваги на те, що у 1968 році відповідачці надавався дозвіл (а. с. 84) на переобладнання прибудованого гаража в житлове приміщення, пояснень останньої з приводу користування прибудовою більше 40 років не перевірили, не врахували, що станом на 1968 рік зазначені нормативні акти не були чинними, а відповідачка набула статусу власника квартири лише в 2007 році.

Зважаючи на наведене та враховуючи, що обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, судами на порушення ст. ст. 214, 215 ЦПК України не встановлені, апеляційним судом наведені помилки суду першої інстанції не виправлені, а знесення самочинного будівництва є надзвичайним заходом і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, ухвалені у справі судові рішення в частині вирішення первинного позову підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення зустрічного позову судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2014 року в частині вирішення позову Виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_3 про приведення об'єкта до попереднього стану скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Т.О. Писана

Г.В. Юровська