Справа № 361/8990/14-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/780/1842/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 45 24.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначила, що їй на праві власності належить квартира в якій також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 На момент укладення Договору купівлі-продажу спірної квартири сторони перебували у шлюбі, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.01.2014 року було розірвано.

Посилаючись на те, що відповідач у спірній квартирі не проживає з 23 серпня 2013 року, тобто більше року, просила визнати останнього таким, що втратив право користування спірною квартирою та зняти його з реєстрації у вказаній квартирі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Посилається, що суд безпідставно не застосував ст.405 ЦК України та не взяв до уваги те, що відповідач не проживає у будинку більше року без поважних причин.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тимчасова відсутність власника за місцезнаходженням належного йому майна не є встановленою законом підставою для позбавлення його права користування житлом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2008 року позивачка ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1. При цьому, відповідач ОСОБА_2 надав свою письмову, нотаріально засвідчену, згоду на придбання дружиною зазначеної квартири.

Матеріалами справи підтверджено, що у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх син - ОСОБА_3

Таким чином, судом встановлено, що спірну квартиру позивачем придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, при цьому, не надано доказів визнання даної квартири особистою приватною власністю позивача.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються апелянтом.

Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

На підставі ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Отже, законодавством презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові, оскільки у даному випадку відповідач не втратив право користування спірною квартирою, тому у даному випадку не підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, на які посилається позивачка.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :