Справа № 752/2644/15-ц
Провадження № 2/752/2674/15
У Х В А Л А

23.02.2015 року суддя Голосіївського районного суду м. КиєваСальникова Н.М., перевіривши дотримання вимог ст. 119-120,122 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про визнання протиправного рішення, зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду, -

встановив:

13.02.2015 року представником позивача ОСОБА_2 подано до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства позовпро визнання протиправного рішення, зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно роз'яснень Пленуму ВС України у постанові N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанціївирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, частина четверта статті 82 Закону України "Про виконавче провадження").

Розгляд судом скарг сторін виконавчого провадження на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, якими порушено їх права чи свободи, здійснюється за правилами розділу VI ЦПК в рамках судового контролю за виконанням судових рішень.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законодавством не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (стаття 181 КАС).

У пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про накладення штрафу на боржника, яка не виконана самостійно боржником, є підставою для її примусового виконання.

В цьому ж пункті постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" з посиланням на пункт 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також постановою пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (пункт 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10).

Згідно п.1 ч.2 ст.122 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщозаява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, про що постановляється відповідна ухвала.

Окрім того, згідно керівних роз'яснень, що містяться у Листі ВССУ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» якщо оскаржуються дії чи рішення з чітко визначеним строком оскарження, наприклад, з моменту одержання певної копії постанови державного виконавця, або зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддямає право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі.

Слід вказати, що дана скарга піддається розподілу та присвоєння окремого номеру у порядку черговості відповідної обліково-статистичної картки.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позов подано представником позивача ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, про що свідчить довідка про автоматичний розподіл і присвоєння номеру обліково-статистичної картки (2/752/2674/15). Зміст позовних вимог складається із: вимоги про оскарження постанови відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції про стягнення виконавчого збору, що розглядається за правилами адміністративного судочинства, і вимоги про оскарження постанови відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції про розшук майна та постанови про арешт майна, що підлягають розгляду в порядку, передбаченому статтями 383, 384 ЦПК України.

Окрім того, вимога про звільнення з під арешту все майно боржника є похідною від вимоги про скасування постанови про арешт майна, і не є способом захисту в розумінні Закону "Про власність", Цивільного кодексу України як окремий позов щодо захисту права приватної власності громадян про виключення майна з опису.

Керуючись ст.ст.122ЦПК України, -

ухвалив:

відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві про визнання протиправного рішення, зняття арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення суду, невідкладно надіславши ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справіможе бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п'ятиднів з дня отримання її копії.

Суддя Н.М. Сальникова