Номер провадження: 22-ц/785/2550/15
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про утримання дитини,

в с т а н о в и л а:

20 березня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, який згодом остаточно уточнила, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 17 грудня 1991 року вона перебуває з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 року - син ОСОБА_5, та ІНФОРМАЦІЯ_2 року - дочка ОСОБА_6, які мешкають разом з нею. У теперішній час відповідач перестав дбати за матеріальне забезпечення сім'ї і фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі ? частини усіх доходів щомісяця та додаткові витрати на її утримання.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 51, 52 Конституції України, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.01.1989 року, ст. ст. 150, 180-185 СК України, позивачка ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ? частини усіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, та частину понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 3276 грн. 75 коп., пов'язаних із навчанням дочки в Ізмаїльській дитячій художній школі.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково, погодився на сплату аліментів на утримання дитини, зазначивши, що має мінливий заробіток і має можливість сплачувати щомісячно по 400 грн. та заперечував проти стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_4 задоволено. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30 квітня 2019 року, зарахувавши в суму аліментів, що підлягають стягненню сплачені відповідачем аліменти за період серпень-грудень 2014 року в розмірі 2000 грн., додаткові витрати на дитину в сумі 3276 грн. 75 коп. та судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати в частині стягнення з нього аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, й ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на місяць, та відмовити в задоволені позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи тим, що судом не враховано, що він має мінливий дохід та надані позивачкою товарні чеки не можуть бути підтвердженням того, що ці витрати здійснювались саме на утримання неповнолітньої дочки, а не на інші потреби сім'ї.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_4 просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_4. та відповідача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційна скарга відповідачки підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі перебувають у шлюбі з 17 грудня 1991 року (а.с. 4), ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилася дочка ОСОБА_6 (а.с. 6), яку відповідач не утримує належним чином.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував вік, стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, та дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов'язаний виплачувати дочці аліменти у в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 20 березня 2014 року і до досягнення дочкою повноліття, тобто до 30 квітня 2019 року.

Доводи відповідача ОСОБА_3 в апеляційної скарзі про те, що суд першої інстанції мав визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. є необґрунтованими і суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки він має постійне місце роботи, працює в РАБК "Ново-Некрасівський" на посаді слюсаря, а визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд має право лише у випадках визначених ч.1 ст.184 СК України, в якій наголошено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Апелянт в судовому засіданні апеляційного суду не зміг довести того факту, що він має нерегулярний дохід, який постійно змінюється, а достовірність відомостей зазначених в довідці про доходи № 3-120 від 02 червня 2014 року викликає сумнів (а.с.29).

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що накладні та розрахункові квитанції, надані позивачкою при подачі позову, не є підтвердженням того, що ці витрати були спрямовані саме на утриманні дочки ОСОБА_6, оскільки вони не є іменними, то колегія суддів з цього питання дійшла наступних висновків.

У статті ст. 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разове, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено наявною у справі довідкою № 581 від 20 жовтня 2014, що ОСОБА_6 навчається в 4-Б класі в Ізмаїльскій дитячій художній школі (а.с.54).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка ОСОБА_4 має права вимагати додаткові витрати на дитину, але не може погодитись з розміром цих витрат, визначених судом першої інстанції за таких підстав.

У п. 18 постанови №3 Пленуму "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка була зобов'язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо розміру додаткових витрат на дитину, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам щодо цього питання.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку в цій частині вимог докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Так, перевіривши та проаналізувавши перелік товарів, які були придбані позивачкою ОСОБА_4 на загальну суму 6553,50 грн. і які зазначені товарних чеках та накладних, що містяться в матеріалах справи (а.с. 55-62), аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів вважає доведеними додаткові витрати на придбання товарів для заняття в художній школі в сумі 1098 грн., що підтверджуються накладної № 89 від 15 серпня 2014 року, інші витрати на суму 5455,55 грн. не можуть вважатися додатковими й стягненню не підлягають (а.с. 58).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки до 549 грн. (1049 грн. : 2).

Колегія судів дійшла переконання, що суд першої інстанції правильної виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, а також брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісяця та про відмову у задоволенні позову в частині стягнення додаткових на дитину немає.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. 185 СК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зменшення додаткових витрат на дитину.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року змінити й ухвали нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в частині стягнення додаткових витрат на дитини задовольнити частково.

Зменшити розмір додаткових витрат на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який підлягає стягненню ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 до 549 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

В.Ф. Парапан