22-ц/775/140/2015(м)
Категорія 44 Головуючий у 1-й інстанції Мельник І.Г.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

Головуючого Мироненко І.П.

суддів Осипчук О.В., Супрун М.Ю.

при секретарі Гришиній М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року в справі за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Виконавчий комітет Маріупольської міської ради звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2012 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, квартира АДРЕСА_1 визнана відумерлим майном, а також на цю квартиру визнано право власності за територіальною громадою м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. В спірній квартирі без реєстрації проживає відповідач ОСОБА_2, а також без правових підстав відповідачі ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що позбавляє позивача можливості розпоряджатися даною квартирою та надати її в установленому законодавством порядку особам, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідачі із такими заявами до позивача не зверталися, ордер на вселення до спірної квартири не видавався, договір найму жилого приміщення з відповідачами не укладався. Посилаючись на ст.ст. 58, 109, 116 ЖК Української РСР просив висилити відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року позов Виконавчого комітету Маріупольської міської ради задоволено.

Висилено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. в рівних частках, по 114 грн. 70 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилаються на те, що висновок суду про виникнення права власності з моменту реєстрації, не поширюється на дані правовідносини сторін, тому як у 2000-2001 роках, на час відкриття спадщини, за положеннями ст. 549 ЦК УРСР у редакції від 1963 року, спадкоємці приймали спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори і реєстрація майнових прав не носила обов'язкового характеру. Мати відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, прийняла спадок у вигляді спірної квартири та вступила до його управління, що підтверджується спадковими справами та квитанціями про сплату комунальних послуг за цією адресою, виданих на ім'я ОСОБА_6

Вважають, що висновки суду про самоправне вселення у спірну квартиру не відповідають обставинам справи. Спірна квартира на підставі ст.13 Закону України «Про власність», в редакції від 15 квітня 1991 року, належала на праві власності ОСОБА_7, яке було зареєстроване в Маріупольському БТІ. В подальшому ОСОБА_8 (сестра ОСОБА_7.), а після її смерті ОСОБА_9 (дочка ОСОБА_8.) будучи відповідно спадкоємцями за заповітом та законом, фактично вступили до управління спадковим майном. Вселення в спірну квартиру сім'ї відповідачів мало місце зі згоди спадкоємця ОСОБА_9 Тому посилання суду на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 19 листопада 2012 року про визнання спірної квартири відумерлим майном є передчасним. До того ж, питання щодо перегляду цього рішення за нововиявленими обставинами до цього часу не вирішено, ухвала про відмову оскаржена в апеляційному порядку.

Судова тяжба стосовно спірної квартири виникла внаслідок невірного написання в свідоцтві про смерть прізвища ОСОБА_7, а про наявність актового запису про смерть ОСОБА_7 не знали, так як цей документ призначений для службового використання.

Крім того, апелянт ОСОБА_3 вважає, що виселення дітей без надання іншого житлового приміщення порушує права неповнолітніх. Вселившись до спірної квартири за згодою їх бабці ОСОБА_9 і проживаючі в цій квартирі протягом тривалого часу, останні вправі вимагати визнання за ними права на жилу площу.

Апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою спірної квартири АДРЕСА_1, в матеріалах справи зазначеної як місце їх проживання, судові повістки не отримують, останні повертаються на адресу суду за закінченням терміну зберігання.

У зв'язку з цим, відповідно до положень ч.3 ст.76 ЦПК України, судові повістки на ім'я відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вручені відповідному житлово-комунальному підприємству, що підтверджується поштовим повідомленням.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Приймаючи до уваги встановлені ст.303-1 ЦПК України строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти доводів скарги представника позивача ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави у відповідачів на вселення та проживання у спірній квартирі відсутні.

З такими висновками колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 4 ст.9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності територіальній громаді м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року.

Зазначеним рішенням суд першої інстанції, визнаючи спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлої 18 червня 2000 року, відумерлою, встановив, що спадкоємців за заповітом та законом після смерті спадкодавця не встановлено, оскільки в нотаріальну контору для прийняття спадщини ніхто не звертався.

Вказані обставини, в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України в справі, що розглядається зараз, не підлягають доказуванню.

З часу набрання рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19 листопада 2012 року законної сили та проведення відповідно до ст.182 ЦК України державної реєстрації права власності 21 листопада 2013 року, у територіальної громади м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради виникло право комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачам видавався ордер на вселення до спірної квартири або з ким-небудь з них укладався договір найму жилого приміщення.

Таким чином, суд вважав, що після виникнення у територіальної громади м.Маріуполя права комунальної власності на спірну квартиру, відповідачі займають вказану квартиру без належних правових підстав, що тягне за собою їх виселення без надання іншого житла відповідно до ч.3 ст.116 ЖК УРСР.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що вселення її сім'ї до спірної квартири відбулося за згодою спадкоємця ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті своє матері ОСОБА_8, є безпідставним, оскільки сама ОСОБА_8 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19 листопада 2012 року. Отже, спірна квартира не могла бути включена до спадкової маси після смерті ОСОБА_8

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав вселення та проживання відповідачів у спірній квартирі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: