Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2764/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Мурашка С.І. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Соломенко Лариса Василівна, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, інтереси яких представляють ОСОБА_7 та ОСОБА_8, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування.

Зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати - ОСОБА_9 За життя остання згідно договору дарування від 21 березня 2007 року подарувала своєму чоловіку - ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1. 16 березня 2012 року ОСОБА_5 на підставі договору дарування відчужив спірний будинок ОСОБА_4 Судовим рішенням було визнано недійсним договір дарування від 21 березня 2007 року, за яким їх мати - ОСОБА_9, подарувала вищевказаний будинок своєму чоловікові - ОСОБА_5 У зв'язку з чим ОСОБА_4 повинна повернути спірний будинок його власникам. Спадкоємцями ОСОБА_9 є: її чоловік - ОСОБА_5, вони - доньки померлої. Тому, кожен спадкоємець має право на 1/3 частину спірного будинку. Проте, свідоцтво про право на спадщину спадкоємці отримати не можуть, оскільки власність на вищевказаний будинок зареєстрована за ОСОБА_4

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Соломоненко Л.В., про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та усунення від права на спадкування.

Зазначав, що він як чоловік померлої - ОСОБА_9, є спадкоємцем першої черги та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом із нею. За життя його дружина заповіту не залишила. На час відкриття спадщини у спірному будинку була зареєстрована донька померлої - ОСОБА_2 Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2008 року опікуном ОСОБА_9 було призначено ОСОБА_2, однак остання ухилялась від обов'язків по догляду за матір'ю. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 квітня 2012 року подано заяву про прийняття спадщини після смерті їх матері, однак, на думку позивача, зазначена заява є недійсною, оскільки не відповідає вимогам закону.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано недійсною заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 18 квітня 2012 року. Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті матері - ОСОБА_9

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову через неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зазначається, зокрема, що суд послався лише на формальний факт пропуску ОСОБА_3 строку для подачі відповідної заяви, правові підстави для визнання якої недійсною відсутні, оскільки з такою заявою має право звернутись будь-яка особа, яка вважає себе спадкоємцем померлого. До того ж не надано беззаперечних доказів та фактів ухилення ОСОБА_2 від виконання обов»язків опікуна, які вона здійснювала належним чином, а у випадку відсутності організовувала догляд за матір»ю, що не порушує вимог чинного законодавства.

Сторони та треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просили розглядати справу без їхньої участі, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, який підтримував доводи скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини після спливу встановленого законом строку, а ОСОБА_2 належним чином не виконувала обов'язки опікуна недієздатної ОСОБА_9, тому на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України її усунено від права на спадкування за законом. У зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на спадкове майно, та відповідно витребувати його з чужого володіння.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 21 березня 2007 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, за яким останньому передано будинок АДРЕСА_1, а на підставі договору дарування від 16 березня 2012 року ОСОБА_5 передав вищевказаний будинок ОСОБА_4 (а.с. 9-17 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла (а.с 56 т.1).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2013 року (яке набрало законної сили) визнано недійсним договір дарування будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с. 9-17 т.1).

За життя ОСОБА_9 заповіту не складено.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Отже, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_9 на підставі ст. 1261 ЦК України є чоловік померлої - ОСОБА_5, доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на час відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 - за іншою адресою (а.с. 79, 239,240, 242, 246 т.1, 70,71 т.2 ).

Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Вважаючи ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину, суд виходив з того, що вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після спливу строку для прийняття спадщини, а з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду не зверталася.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема, її заявою приватному нотаріусу Світловодського міського нотаріального округу Соломоненко Л.В. від 9 квітня 2013 року про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, на підставі якої та заяви ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №3-2013, та відповідною довідкою приватного нотаріуса щодо прийняття заяв про прийняття спадщини та заведення спадкової справи (а.с. 59, 60, 240, 241 т.1).

Посилання у скарзі щодо надання ОСОБА_2, яка фактично прийняла спадщину, письмової згоди на прийняття спадщини ОСОБА_3, не грунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що письмову згоду на прийняття спадщини ОСОБА_3, яка пропустила встановлений законом строк, до нотаріальної контори подала спадкоємець ОСОБА_2, спадкоємець ОСОБА_5 такої заяви не подавав.

Оскільки спадщина прийнята ОСОБА_5 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а ч.2 ст.1272 ЦК України передбачена згода всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк на подачу заяви, тому не можна вважати ОСОБА_3 такою, що прийняла спадщину.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 18 квітня 2012 року подали заяву, адресовану компетентним нотаріальним органам, щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, справжність підписів на якій засвідчено приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Комаровим В.А. та зареєстровано в реєстрі №193,194. Спадкова справа по цій заяві не відкривалася (а.с.6 т.1).

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Комарова В.А. від 20 лютого 2013 року заява про прийняття спадщини від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не приймалася, спадкова справа не заводилася (а.с.58 т.1).

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що засвідчення нотаріусом справжності підписів на заяві не свідчить про її подання нотаріусу.

Посилаючись на те, що заява від 18 квітня 2012 року не відповідає вимогам ст.ст.1269, 1270 ЦК України, суд визнав її недійсною.

Однак матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину і вправі подавати заяви щодо спадкового майна, подача зазначеної заяви згідно до положень ст.3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України не порушує прав ОСОБА_5, оскільки не породжує будь-яких наслідків та не має правового значення для вирішення даного спору.

У зв»язку з цим не грунтується на законі висновок суду першої інстанції щодо визнання недійсною зазначеної заяви, а тому підстави для задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання недійсної заяви про прийняття спадщини від 18 квітня 2012 року відсутні.

Обгрунтовуючи вимоги зустрічного позову щодо усунення від права на спадкування, ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_2 не виконувала обов»язків опікуна недієздатної ОСОБА_9

Заперечуючи проти цих вимог, ОСОБА_2 стверджувала, що обов»язки опікуна вона здійснювала належним чином, а у випадку відсутності організовувала догляд за матір»ю, не порушуючи вимог чинного законодавства.

Вирішуючи про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування з підстав невиконання обов»язків опікуна щодо недієздатної ОСОБА_9, суд першої інстанції згідно ч.3 ст.61 ЦПК України посилався на судове рішення від 11 березня 2013 року.

Проте колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Із матеріалів справи вбачається, що це судове рішення, на яке послався суд, ухвалено у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Світловодське відділення «Укрпошти» про визнання коштів спадковим майном та стягнення коштів, тобто вирішувався інший спір, яким не встановлювались обставини виконання ОСОБА_2 обов»язків опікуна недієздатної матері та предметом якого не було ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані (а.с.63-65).

Безспірних та достовірних доказів щодо невиконання ОСОБА_2 обов»язків опікуна ОСОБА_5 суду не надано і матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому висновок суду першої інстанції щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування не грунтується на законі та доказах.

Таким чином, спадкоємцями померлої ОСОБА_9 являються ОСОБА_2 та ОСОБА_5, частки яких при поділі спадкового майна - будинку АДРЕСА_1, складають по 1/2 частині.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Стосовно вимоги про витребування майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_4, згідно рішення цього ж суду від 26 вересня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 3 грудня 2013 року (а.с.9-15), відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним договору дарування спірного будинку, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зазначено, що у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Оскільки вимоги про визнання права власності заявлені ОСОБА_2, внаслідок чого право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку нерухомості не спростовується, тому за позовом про витребування майна вирішити спір без виділу частки з нерухомості, є неможливим. У зв'язку з чим дана вимога не підлягає задоволенню.

Відносно скасування реєстрації, то за положеннями ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Тому рішення суду про визнання права власності, що набрало законної сили, є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд першої інстанції не повністю визначився із характером спірних правовідносин, не з'ясував всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки. З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення первісного позову, визнавши за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування на 1/2 частину спірного будинку, відмовивши у решті вимог первісного позову та у задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - відділ реєстраційної служби Світловодського міськрайонного управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Світловодського міського нотаріального округу Соломенко Лариса Василівна, про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: