Ухвала іменем україни
23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О., суддів: Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення незаконно утриманих коштів із заробітної плати, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що в листопаді 2012 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір про надання банківських послуг та видано зарплатну картку № НОМЕР_1.

21 червня 2007 року ОСОБА_6 було оформлено у відділенні

ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 5 тис. грн, базова відсоткова ставка на момент підписання становила 3 % на місяць.

Також позивач вказував, що відповідач впродовж 2013-2014 років, станом на день подання позову, з власної ініціативи безпідставно (незаконно привласнив) стягнув кошти із зарплатної картки позивача на загальну суму 8 638 грн 40 грн.

З метою отримання банківських послуг, визначення необхідних документів для відкриття вказаної картки позивач заздалегідь звернувся до відповідача. На його звернення працівником відділення банку було заявлено, що банк буде списувати з його картки кошти на погашення заборгованості за якимось кредитом.

Щоб уникнути конфліктної ситуації, позивач звертався неодноразово до установи банку, у вказаних листах ставив питання щодо надання йому нормативно обґрунтованих відповідей на питання - правові підстави одностороннього (без його згоди, доручення чи розпорядження) безпідставного списання коштів із його зарплатної картки в рахунок погашення якогось боргу.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд стягнути з

ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 10 980 грн 04 коп.; визнати дії відповідача неправомірними щодо стягнення коштів; зобов'язати відповідача здійснити закриття картки/рахунку № НОМЕР_2, на який зараховувались незаконно стягнути кошти, та припинити неправомірні дії відповідача здійснювати будь-яке або в будь-який інший спосіб стягнення коштів, які будуть надходити (зараховуватись) на зарплатну картку

№ НОМЕР_1 або будь-яку іншу картку, видану на його ім'я.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення коштів, які надходили (зараховувались) на зарплатну картку № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_6 неправомірними.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 незаконно утримані кошти із заробітної плати в сумі 10 980 грн 04 коп. та зараховано їх на картку № НОМЕР_1.

Припинено неправомірні дії ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: здійснювати будь-яке або в будь-який інший спосіб стягнення коштів, які будуть надходити (зараховуватись) на зарплатну картку № НОМЕР_1 або будь-яку іншу картку, видану на ім'я ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_6 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач перевищив свої повноваження та неправомірно списав грошові кошти з карткового рахунку позивача, тому позивач вправі вимагати повернення указаних коштів.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в листопаді 2012 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг та видано картку для нарахування заробітної плати № НОМЕР_1.

21 червня 2007 року ОСОБА_6 було оформлено у відділенні банку кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 5 000 грн, базова відсоткова ставка на момент підписання становила 3 % на місяць. Дану картку за № НОМЕР_2, ОСОБА_6 отримав 25 травня 2007 року, про що розписався в заяві на отримання кредиту. Дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом та Банком договір про надання банківських послуг.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що відповідачем впродовж 2013-2014 років, станом на день подання позову, з власної ініціативи безпідставно стягнуто кошти із зарплатної картки позивача на загальну суму 8 638 грн 40 коп. А за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року банк стягнув з карткового рахунку позивача ще 2 341 грн 64 коп. Таким чином, загальна сума, стягнутих коштів із картки для виплат заробітної плати на погашення кредитної заборгованості, склала 10 980 грн 04 коп.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операції за рахунком.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Судом встановлено, що договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок на отримання заробітної плати, не містить реквізитів кредитного договору, не передбачає реквізитів рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані позивачу у письмовій формі, і ці обставини не заперечувались позивачем, який, крім того, певний час був працівником банку. Зазначав, що відповідно до п. 4.6 Умов та ч. 2 ст. 1071 ЦК України передбачена можливість списаннякоштів з рахунків клієнта у випадках, встановлених законом та договором.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Встановлено, що розпорядження про списання грошових коштів із зарплатної картки на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_6 банку не надавав, а рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором відсутнє.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача були відсутні підстави для списання грошових коштів з позивача, так як останній не давав згоду про списання коштів з його рахунку, а рішення суду з цього приводу не ухвалювалось.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення судів першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік Г.В. Юровська