Провадження № 2/235/1599/15
Справа №235/2520/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до КП «Красноармійськводоканал» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованності по заробітній плати, заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 11.06.2007 року вона була прийнята до відповідача на посаду начальника відділу технічного забезпечення по переводу з ВУВКГ (наказ №1-к від 02.01.2008 р).

16.09.2014 року вона подала в заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, у звязку з порушенням законодавства про працю. Заява про звільнення була зареєстрована в книзі вхідної інформації Відповідача. Адміністрація Відповідача до роботи її не допускала з 17.09.2014р., але трудову книжку та розрахунок по заборгованості по заробітній платі не здійснив.

В день звільнення наказу про її звільнення на підставі заяви не було надано, трудову книжку, та грошові кошти Відповідач також не видав.

Усно керівник Відповідача позивачці пояснив, що звільнить її, видасть трудову книжку та розрахується по заробітній платі, якщо вона сплатить на користь підприємства грошові кошти в розмірі 350000,00 грн. за ніби-то нестачу паливно-мастильних матеріалів. Пізніше ця сума була зменшена до 100000. 00 грн. Вона відмовилася сплачувати будь-які кошти на користь підприємства, оскільки ніяких протиправних дій не вчиняла.

Позивачка вважала, що її законні права порушені, тому зверталася з відповідними заявами до Адміністрації Президента України, Генеральної прокуратури України. Її заява була надіслана за належністю для організації перевірки та прийняття рішення у відповідності до діючого законодавства до Міністерства внутрішніх справ України, що підтверджується листом №19-р від 25.09.2014 року. До сьогоднішнього дня невідомі результати розгляду її звернення.

01.04.2015 року до відповідача було направлено адвокатський запит з проханням надати довідки про суму заборгованості по заробітній платі, розмір середньоденної заробітної плати, розмір компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку, а також про причину не видачі трудової книжки та наказу про звільнення. Адвокатський запит був отриманий відповідачем 07 квітня 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового відправлення.

Відповіді на адвокатський запит станом на 23.04.2015р. не надійшло. Однак

08.04.2015року на картковий рахунок від відповідача надійшли грошові кошти в розмірі 3295,84 грн. Відповідач сплатив ці гроші, але їй не зрозуміло розмір та за що саме.

28 березня 2015 року по пошті позивачка отримала повідомлення №011/626 від 26.03.2015р. від Відповідача, в якому повідомлялося, що їй необхідно терміново з'явитися до Відповідача за отриманням трудової книжки, так як вона звільнена 16.09.2014 року за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). До цього повідомлення також був наданий наказ про звільнення №24-к від 26.03.2015 року.

У відповідності до цього наказу №24-к від 26.03.2015 року ОСОБА_1 начальника відділу матеріально-технічного забезпечення, звільнена з 16 вересня 2014 року за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України), підставою вказано згоду профкому (витяг з протоколу №3 від 25.03.2015 року). Також в трудову книжку був внесений відповідний запис.

Неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці стало перешкодою для працевлаштування на іншу роботу, у звязку з чим має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.На день предявлення позову до суду позивачка перебувала у вимушеному прогулі 176 днів, з 16 вересня 2014 року по 28 березня 2015 року. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на її користь заробітну плату в сумі 32000 грн. 00 коп.

Також у день звільнення не виплачено заборгованість по заробітній платі. Розмір заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористанні дні щорічної основної відпустки позивачці не відомо. Відповідач не надає їй довідку, хоча вона зверталася з адвокатським запитом.

Позивачка завжди працювала сумлінно та професійно, до дисциплінарної відповідальності ніколи не притягувалася, нарікань до її роботи не було. Відповідно до ст.23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, унаслідок порушення її прав. Діями Відповідача були порушені права Позивача, та спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 25000,00 грн.

Позивачка просить суд змінити формулювання причин звільнення її з роботи з Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» із «звільнений за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнений за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України». Стягнути з Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 32000 грн. 00 коп. Стягнути з Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористанні дні щорічної; оплачуваної відпустки. Стягнути з Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» на її користі моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн. Стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 1299,20 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, надала письмові заперечення до матеріалів справи.

Суд заслухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 11.06.2007 року по 16.09.2014 року (а.с.7).

Наказом директора КП «Красноармійськводоканал» від 26.03.2015 року за № 24-к ОСОБА_1 звільнено з 16 вересня 2014 року за прогул без поважних причин (п.4 ст.40 КЗпП України) (а.с.6).

У запереченнях відповідача, які були підтримані в судовому засіданні представником відповідача, зазначено, що при складані звітності за серпень 2014 року бухгалтером матеріального відділу ОСОБА_3 була виявлена розбіжність між фактичними витратами паливно-мастильних матеріалів у серпні 2014 року та даними зазначеними «Відомості обліку роботи автомобілів, механізмів та тракторів за серпень 2014 року». Для виявлення причини розбіжностей старший диспетчер ОСОБА_4 та бухгалтер матеріального відділу ОСОБА_3 проведена звірка витрат паливно-мастильних матеріалів з січня по липень 2014р., у ході якої виявлено, що підпис старшого диспетчера ОСОБА_4 на «Відомості обліку роботи автомобілів, механізмів та тракторів за липень 2014 року» підроблена, відповідні докладні надійшли від бухгалтера та диспетчера (а.с. 36-37).

Від позивачки та старшого комірника ОСОБА_5 надійшли пояснювальні записки, в яких зазначено: пояснювальна ОСОБА_1 - позивачка вказала, що здала на ТНК талони бензину А-80 -12644 л., дизпаливо у кількості 4163 л та зобовязалася погасити нестачу у роботі (а.с.39).

Позапланова інвентаризація була призначена наказом № 194 від 15.09.2014 року (а.с.46).

Після складання інвентаризаційною комісією інвентаризаційного опису товарно- матеріальних цінностей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не зявилися на роботу.

Відповідно до заяви від 01.09.2014 року позивачці було встановлено неповна робоча неділя з робочими днями: понеділок, вівторок з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року (а.с.40).

Відповідно до доповідної записки старшого інспектора з кадрів ОСОБА_6, позивачка 22.09.2014 року в телефонній розмові пояснила, що вона знаходиться в м.Києві та обіцяла надати виправдувальні документи, підтверджуючи її відсутність на роботі (а.с.42).

Дані обставини, окрім письмових доказів, в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11

В судовому засіданні встановлено, що фактично позивачка з 22.09.2014 року по 26.03.2015 року не працювала та не виконувала посадові обовязки, документи, які б підтверджували поважну причину її відсутності на робочому місці, суду не надала.

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що на неї було здійснено тиск директором КП «Красноармійськводоканал», вона боялась, що до неї можуть бути застосовані заходи, які б спричинили шкоди її психічному та фізичному здоровю, тому вона була вимушена поїхати до міста Київа, написати звернення до Генеральної прокуратури. Але жодними доказами ці обставини не довела.

Адміністрацією підприємства «Красноармійськводоканал» проводилися заходи, щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1, що підтверджується відповідними актами, зверненнями до медичних установ, та показами вищевказаних свідків в судовому засіданні (а.с. 41,87, 88).

Адміністрацією підприємства «Красноармійськводоканал» було погоджено звільнення позивача ОСОБА_1 з профсоюзним комітетом КП «Красноармійськводоканал» про що є відповідний протокол № 3 від 25.03.2015 року (а.с. 47).

Відповідно до журналу вхідної кореспонденції Комунального Підприємства «Красноармійськводоканал» за період з 19.08.2014 року по 06.10.2015 року відсутня реєстрації заяви ОСОБА_1 пр. звільнення за власним бажанням (а.с.48-49).

Як стверджувала позивачка нею було подано заяву про звільнення за власним бажанням 16 вересня2014 року в присутності директора та інших працівників підприємства, тому вона була впевнена що її звільнили за власним бажанням, а йти за трудовою книжкою вона боялась. Але це твердження позивачки спростовується як матеріалами цивільної справи так і показаннями свідків. Єдиний свідок, яка підтвердила наявність заяви ОСОБА_1 про звільнення є ОСОБА_5, але суд не прийняв показання свідка до уваги, оскільки вона також була звільнена за тих же обставин що і позивачка.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Тобто обовязковою умовою є заява працівника про звільнення за власним бажанням, але як зазначалось вище позивачкою не доведено наявність відповідної заяви. Надана суду копія заяви (а.с.8) не підтверджує факт її подання 16.09.2014 року, оскільки не містить ані штампу вхідної кореспонденції ані резолюції керівника підприємства.

У частини 1 статті 40 КЗпП України зазначено передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В судовому засіданні встановлено факт відсутності позивачки на робочому місці в період з 22.09.2014 року по 26.03.2015 року без поважної причини.

Інші вимоги ОСОБА_1 є похідними від вимоги про зміну формулювання причин звільнення, а тому також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 7, 14, 60, 88, 208-210, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Красноармійськводоканал» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

В судовому засіданні 12 жовтня 2015 року проголошено вступну та резолютивна частини. Повний текст рішення буде виготовлено 17 жовтня 2015 року.

Суддя