Справа № 305/130/15-ц
Провадження по справі 2/305/210/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ІДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській області, ВРЕР з обслуговування Рахівського району УДАІ УМВС в Закарпатській області, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ІДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській області, ВРЕР з обслуговування Рахівського району УДАІ УМВС в Закарпатській області, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 17.01. 2014 року він - ОСОБА_2, в с. Бедевля Тячівського району на авторинку домовився з громадянином ОСОБА_3 про придбання в останнього автомобіля НОМЕР_1, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2. З метою рохрахунку за вказаний автомобіль він передав відповідачу ОСОБА_3 7000 доларів США. цього ж дня, ОСОБА_3, видав на його ім'я довіреність, надавши повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом як власника. Відповідач ОСОБА_3 надав йому розписку про отримання грошових коштів за вказаний автомобліль та вони уклали усну угоду купівлі-продажу. Згодом у нього виникали постійні наміри зняти автомобіль з обліку, однак цього не зробив. 29.12. 2014 року на купленому автомобілі він рухався в напрямку Рахова, де зупинили працівники ДАІ та повідомили, що у зв'язку з підозрою автомобіль було затримано, складено акт про затримання та залишено його на штраф майданчику в м. Рахів. На даний час автомобілем користуватися не може, місяць автомобіль знаходився на штрафмайданчику, працівники міліції відмовляються пояснити, чому від нього вилучено автомобіль, який придбав на законних підстав та являються добросовісним набувачем. Тому у зв'язку з вищенаведеним, просить визнати за ним право власності на автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_2. Зобов"язати ІДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській областіта зняти арешт з автомобіля і передати йому - ОСОБА_2 Зобов'язати ВРЕР з обслуговування Рахівського району УДАІ УМВС України в Закарптській області зареєструвати автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 за ним.

В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав, просить такі задовольнити.

Представники відповідачів - ІДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській області, ВРЕР з обслуговування Рахівського району УДАІ УМВС України в Закарпатській області, будучи повідомлені належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Будь-яких письмових пояснень чи інших документальних підтверджень про причини неявки, представниками відповідачів суду не надано.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву (реєстрація по канцелярії суду за вх. номером 1281/15-вх. від 17.03. 2015 року) про розгляд справи без його участі. В заяві вказав, що спірний автомобіль він дійсно продав позивачу ОСОБА_2, про що вони уклали відповідний договір та він написав розписку.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, в тому числі, по правочинам.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

Як вбачається із розписки та письмового договру купівлі-продажу від 17.01. 2014 року, позивач ОСОБА_2 придбав у відповідача ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, сірого кольору, типу - легковий седан, за що покупець в особі позивача ОСОБА_2 передав продавцю - відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти на суму 7000 доларів США.

До продажу автомобіля, даний транспортний засіб належав відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, де в графі «власник» зазначені його анкетні дані.

Як вбачається з акту огляду та тимчасового затримання транспортого засобу від 09.12. 2014 року, спірний автомобіль НОМЕР_1, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, сірого кольору, типу - легковий седан оглянуто та затримано інспектором ДПС взводу супроводження УДАІ УМВС України в Закарпатській області старшим сержантом Повхан В.М.

В матеріалах справи міститься повідомлення слідчого Рахівського РВ УМВС про початок досудового розслідування від 10.12. 2014 року, з якого вбачається, що спірний автомобіль дійсно 09.12. 2014 року, було зупинено для перевірки, і вході огляду документів на автомобіль, з"ясувалося, що свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу серії НОМЕР_3, тобто видане на ім"я відповідача ОСОБА_3, містить сумнів у справжності такого.

У зв'язку з арештом спірного автомобіля, позивач ОСОБА_2, позбавлений можливості здійснення правомочностей власника щодо нього, і з метою захисту своїх прав, звернувся до суду з даним позовом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Суд вважає за необхідне звернути на те, що на час звернення до суду з даним позовом, у позовній заяві вказано про усну форму укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля, однак вже в судовому засіданні, позивачем додано письмовий договір від 17.01. 2014 року.

Письмова форма договору купівлі-продажу передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок.

Разом з тим, діючими в Україні Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів (п.1. Правил), яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх (п.2. Правил)

Таким чином, норми зазначених Правил підлягають обов'язковому застосуванню до правовідносин, пов'язаних з відчуженням транспортних засобів, зокрема, купівлі-продажу транспортних засобів.

Згідно п.4 вищезазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділах ДАІ, а п.43 передбачено, що якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України.

Пунктами 7, 8 вищезазначених Правил передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом десяти днів після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто і документів, що посвідчують їх особу, правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, що підтверджуються документами скріпленими підписом відповідної особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунок (виданої за формою згідно з додатками до Правил) митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами укладеними на товарних біржах.

Поряд з вищевказаним, позивачем не надано суду доказів, що спірний автомобіль був знятий з обліку в органах ДАІ, натомість, як встановлено з матеріалів справи, автомобільзалишився зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3, в матеріалах справи відсутня подана заява продавця про зняття з обліку автомобіля і його огляд органами ДАІ, і не має заяви покупця, який має на те повноваження за дорученням від власника автомобіля про перереєстрацію такого і до вчинення цих дій продавець не мав права відчужувати автомобіль, а покупець його придбати, а сама видача довіреності, про існування якої вказує позивач, розписка чи письмовий договір купівлі-продажу, без відповідної реєстрації на можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності і до третіх осіб на транспортний засіб.

В зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач порушив свої зобов'язання, які він мав виконати відповідно до укладеного ним з позивачем договору від 17.01. 2014 року в частині обов'язку відповідача передати у власність позивача автомобіль, що є предметом договору купівлі-продажу, оскільки згідно вимог закону така передача можлива лише після зняття зазначеного транспортного засобу з обліку у встановленому порядку, чого не зробив відповідач.

Щодо існування довіреності, якою відповідач ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_5 володіти користуватися та розпоряджатися спірним автомобілем то необхідно також зазначити наступне.

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Таким чином, видачу довіреності (тим паче без права розпорядження) без укладення договору купівлі-продажу та відповідної його реєстрації не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону. Фактична передача транспортного засобу у володіння позивача на підставі довіреності, як вказує позивач ОСОБА_2, письмової розписки, договору купівлі-продажу без зняття з реєстрації автомобіля, не має наслідком набуття права власності на спірний автомобіль, і видача довіреності відповідачем не створює для позивача будь-яких інших прав та обов'язків, крім тих, що виникають з правовідношення представництва відповідно до Глави 17 Розділу ІV Цивільного кодексу України.

Окрім того, суд звертає увагу позивача ОСОБА_2 на те, що на протязі всього часу з моменту передачі ним відповідачеві грошових коштів за спірний автомобіль та до моменту арешту автомобіля він, з метою захисту своїх прав та інтересів, мав можливість звернутися до відповідача з відповідним позовом з вимогами про примусове виконання обов'язку в натурі, повернення коштів, сплачених за автомобіль, та іншими вимогами, які можуть бути заявлені згідно цивільного законодавства, але цього не зробив.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуются на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спірний автомобіль позивачу слід відмовити, а також й відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов"язання зняти арешт з автомобіля та зобов"язання зареєструвати спірний автомобіль, оскільки ця частина позовних вимог є похідною від вимог про визнання права власності на автомобіль, які за висновком суду задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку із задоволенням позову, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ІДПС УДАІ УМВС України в Закарпатській області, ВРЕР з обслуговування Рахівського району УДАІ УМВС в Закарпатській області, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.