Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсними договору дарування, свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 10 серпня 1995 року їхня мати - ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності від свого чоловіка - ОСОБА_8, подарувала їхній сестрі - ОСОБА_9, житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, після смерті якої відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок. 27 червня 2006 року її сину - ОСОБА_6, видано свідоцтво про право на спадщину, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1.Позивачі вважали, що договір дарування від 10 серпня 1995 року підлягає визнанню недійсним, оскільки був вчинений на підставі довіреності після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина. Зазначали, що вони є спадкоємцями ОСОБА_7, прийняли спадщину шляхом подання 17 квітня 2007 року нотаріусу відповідної заяви. ОСОБА_6 також є спадкоємцем ОСОБА_7 за правом представлення після смерті їхньої сестри та його матері - ОСОБА_9

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд визнати недійсними договір дарування від 10 серпня 1995 року та свідоцтво про право на спадщину від 27 червня 2006 року; припинити право власності ОСОБА_6 на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 визнати за ними та відповідачем у рівних частках право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після померлої ОСОБА_7

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3., ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його померла мати постійно проживала без реєстрації в будинку зі своїми батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Зазначав, що після смерті ОСОБА_8, його мати ОСОБА_9 відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняла спадщину за заповітом, оскільки не відмовлялася від спадщини за заповітом, постійно проживала разом зі спадкодавцем в спірному будинку.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просив встановити факт прийняття ОСОБА_9 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним нотаріально-посвідчений договір дарування від 10 серпня 1995 року за № 3021, відповідно до якого ОСОБА_7, діючи від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності посвідченої Молодіжненською сільською радою 27 грудня 1994 року подарувала своїй доньці ОСОБА_9 належний ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Іллічівської МДНК Бурлаченко І.К. від 27 червня 2006 року за № 2541 після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року на ім'я спадкоємця ОСОБА_6 на 3/8 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Припинено право власності ОСОБА_6 на 3/8 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Встановлено факт прийняття ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року право спільної часткової власності в рівних частках по 1/8 частини за кожним на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що договір дарування від 10 серпня 1995 року є недійсним, оскільки ОСОБА_7 не мала законного права розпоряджатися належною померлому ОСОБА_8, який на той час вже помер, його частиною будинку, так як не вправі була розпоряджатися спадковим майном, поки не сплине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки нею не буде одержано свідоцтво про право на спадщину та на час укладення договору дарування не мала повноважень, оскільки строк дії довіреності за якою ОСОБА_7 діяла в момент вчинення правочину сплив. Крім того, задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_8, суди посилаючись на вимоги ст. 549 ЦК УРСР правильно виходили з того, що позивачі фактично вступили у володіння та управління спадковим майном померлого шляхом поділу рухомого майна відповідно до сімейної угоди. Визнаючи недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 червня 2006 року на 3/8 спірного домоволодіння та припинення права власності ОСОБА_6 на 3/8 частини домоволодіння, суди обґрунтовано виходили з того, що позивачі у 1995 році після смерті батька ОСОБА_8 та у 2006 році після смерті матері ОСОБА_7 прийняли спадщину та мають право кожний на 1/8 частини спірного домоволодіння.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 суди правильно виходили з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко