Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/652/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 59 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергетична компанія «Житомиробленерго» в особі Житомирського району електричних мереж на постанову державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_2 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 01 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Енергетична компанія «Житомиробленерго» (надалі ПАТ «ЕК«Житомиробленерго») звернулось до суду зі скаргою, у якій просило визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_2 (далі Корольовський ВДВС Житомирського МУЮ) ВП№45860756 від 19.12.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження; зобов'язати головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ усунути порушення та відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №296/3574/14-ц, виданого 08.12.2014 року; зобов'язати державного виконавця повідомити про виконання ухвали суд та заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду. В обґрунтування зазначило, що відсутність у виконавчому листі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2015 року скаргу задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 45860756 від 19.12.2014 року. Зобовязано головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ відкрити виконавче провадження за виконавчим листом №296/3574/14-ц, виданого 08.12.2014 року. Зобовязано державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ повідомити про виконання ухвали суд та заявника не пізніше, ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, державним виконавцем Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати дану ухвалу та постановити нову - про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вказує, що судом не було враховано ту обставину, що відповідно до Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України Державної податкової служби України від 26.02.2013 № 30/44, суди загальної юрисдикції подають запити до Державної податкової служби України через Адміністратора автоматизованої системи документообігу суду. А тому, на думку апелянта, інформація щодо персонального ідентифікаційний номера боржника має міститися в матеріалах справи, а тому повинна бути зазначена у виконавчому листі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи скаргу, суд виходив з того, що виконавчий лист, поданий скаржником відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в ньому в повному обсязі зазначені відомості щодо боржника, які містяться в матеріалах справи: повне найменування та імя стягувача і боржника, їх місце знаходження і місце проживання, ідентифікаційний код стягувача як юридичної особи та рахунок. Ідентифікаційний код боржника не був відомий суду та не був вказаний у виконавчому листі, а тому, державний виконавець мав самостійно звернутися до компетентних органів щодо надання йому інформації, яка необхідна для проведення виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що представник скаржника 16.12.2014 року звернувся до ДВС Корольовського району Житомирського МУЮ із заявою про примусове виконання виконавчого листа №296/3574/14-ц, виданого 08.12.2014 року, однак, постановою державного виконавця від 19.12.2014 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.6 ч. 1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем було встановлено невідповідність виконавчого документа вимогам ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, не зазначено ідентифікаційний код боржника.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як вбачається з п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст.18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

Відповідно до п.2 Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України Державної податкової служби України від 26.02.2013 № 30/44, цей Порядок визначає загальні правила надання Державною податковою службою України інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів до судів загальної юрисдикції на підставі судових рішень, що набрали законної сили, для внесення цих даних до виконавчого документа, що видається відповідно до вимог процесуального законодавства.

Пунктами 4 та 5 цього Порядку визначено, що, суди загальної юрисдикції подають запити до Державної податкової служби України через Адміністратора автоматизованої системи документообігу суду. Запит повинен містити відомості про підставу надання (судове рішення, що набрало законної сили) та інші реквізити, визначені протоколами обміну інформацією. Відповіді на запити судів загальної юрисдикції надаються Державною податковою службою України через Адміністратора автоматизованої системи документообігу суду.

Проте відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.2 ст.5 вищезгаданого Закону, державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень.

Верховний Суд України у Постанові від 25 червня 2014 року по справі № 6-62цс14 висловив свою правову позицію, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень та суду, що п.3 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому є правильним висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Однак, задовольняючи вимоги у повному обсязі, судом першої інстанції не було враховано вимоги ч.2 ст.387 ЦПК України, яка передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права.

За змістом ст.51, ч.8 ст.82, ч.2 ст.83 та ст.86 Закону України про виконавче провадження повноваження на скасування постанови державного виконавця має начальник відділу, а до компетенції суду віднесено лише визнання її незаконною.

Аналізуючи вказані норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що у разі оскарження постанови державного виконавця суд може визнати її неправомірною (незаконною), а не вирішувати питання про її скасування.

Крім того, суд першої інстанції, зобовязавши державного виконавця відкрити виконавче провадження, вийшов за межі предмету спору наявність підстав для відкриття виконавчого провадження за відсутності у виконавчому документі відомостей про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, та обмежив його права, визначені Законом України «Про виконавче провадження», а саме позбавив його можливості прийняти будь-яке інше рішення за заявою про відкриття виконавчого провадження, в т.ч. і про відмову у відкритті виконавчого провадження з інших підстав, що є неприпустимим.

З метою захисту прав скаржника та надання державному виконавцю можливості вчинити дії у відповідності до вимог законодавства суд може зобовязати останнього вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 389 ЦПК України законодавець зобовязав відповідний орган державної виконавчої служби повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду про її виконання, а тому така вимога не є предметом розгляду скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи вищенаведене, ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням нової про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу державного виконавця Корольовського відділу Державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2015 року та постановити нову - про часткове задоволення скарги.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження № 45860756 від 19.12.2014 року.

Зобовязати державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 296/3574/14-ц, виданим 08.12.2014 року.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: