Справа № 133/930/15-ц Провадження № 22-ц/772/2359/2015Головуючий в суді першої інстанції Слободяний О. Є.
Категорія 30 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Зайцева А.Ю.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: представника позивача Кучер Г.М., відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі до ОСОБА_3 про стягнення сум пенсії,

за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.06.2015 року,

В с т а н о в и л а:

Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі звернулось в суд з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що відповідач з 05.03.1992 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі, йому була призначена пенсія як інваліду з дитинства віком до 16 років відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення». ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 виповнилось 16 років і відповідно до довідки серії 2-18 АВ № 072371 Вінницької обласної медико-соціальної експертної комісії №2 встановлено 3-тю групу інвалідності на строк до 01.01.2006 року. Щороку ОСОБА_3 повинен був проходити медичний огляд для підтвердження групи інвалідності. 30 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_3 подав до Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі заяву про перехід на інший вид пенсії: по втраті годувальника, надавши при цьому довідку МСЕК №442 від 23.11.2010 року, якою ОСОБА_3 була встановлена група інвалідності по грудень 2011 року. 06.01.2011 року йому була призначена пенсія по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку він отримував через картковий рахунок НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк». ОСОБА_3 був попереджений про обов'язок повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати( останній раз пам'ятка йому була вручена 31.12.2010 року). ОСОБА_3 після грудня 2011 року не повідомив Пенсійний фонд про те, що група інвалідності йому не підтверджена, що призвело до безпідставного нарахування йому пенсії по втраті годувальника. За період з 01.12.2011 по 31 березня 2015 року на картковий рахунок НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», було перераховано пенсію в сумі 39426 грн. Також через відділення поштового зв'язку ОСОБА_3 було виплачено 1049 грн. пенсії за квітень 2015 року. Таким чином, загальна сума безпідставно отриманої ОСОБА_3 пенсії складає 40 475,00 грн.

Позивачеві стало відомо про те, що ОСОБА_3 не отримує пенсію більше як один рік, з листа АТ «УкрСиббанк» від 06.03.2015 року і саме тоді ним було виявлено безпідставне нарахування пенсії.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.06.2015 року Управлінню Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення пенсії, що виплачена надміру - відмовлено, знято арешт з карткового рахунку НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», відкритого на ім'я ОСОБА_3, який був накладений ухвалою суду від 15.04.2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі подало апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивує тим, що пенсія була нарахована та перерахована на відділення банку АТ «УкрСиббанк» безпідставно, так як пенсіонер ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який отримував пенсію по втраті годувальника, не повідомив управління про зміну статусу, а саме припинення інвалідності, хоча зобов'язаний невідкладно при зміні обставин, що дають право на призначення пенсії повідомляти управління, тобто ці обставини підтверджують зловживання з боку пенсіонера. Суд першої інстанції, не зважаючи на те, що вони не посилалися як на підставу позовних вимог, на ст. 1212 ЦК України, застосував саме положення цієї статті, тоді як повернення безпідставно отриманої пенсії передбачено спеціальним законом: статтями 102, 103 закону України «Про пенсійне забезпечення».

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Кучер Г.М. подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав. Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав: він не мав права на отримання пенсії, але рішення суду першої інстанції є вірним, тому просив залишити його без змін.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до наступного висновку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутністю рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто безпідставно набута пенсія повертається у разі рахункової помилки з боку юридичної особи або недобросовісності з боку набувача. В розглядуваній справі не йдеться про рахункову помилку, відсутні докази і недобросовісності набувача, оскільки він, знаючи, що втратив право на пенсію, не користувався картковим рахунком в АТ «УкрСиббанк», так як вважав, що виплата пенсії йому припинена, а тому і не повідомив Управління пенсійного фонду про те, що з грудня 2011 року йому не була продовжена група інвалідності.

Такий висновок суду суперечить нормам матеріального права.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно довідки МСЕК № 442 від 23 листопада 2010 року зазначено, що група інвалідності ОСОБА_3 встановлена на строк до грудня 2011 року (а.с.15).

30 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_3 подав до Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі заяву про призначення йому пенсії по втраті годувальника (а..с.17).

Відповідно до протоколу про призначення пенсії №149318 від 06.01.2011 року ОСОБА_3 була призначена пенсія по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.18,56).

Відповідач ОСОБА_3 визнавав і в суді першої інстанції, і в ході апеляційного розгляду справи, що він не повідомив Пенсійний фонд про те, що йому не підтвердили групу інвалідності, так як вважав що пенсію йому і так не будуть нараховувати, тому й не цікавився станом карткового рахунку, через який він отримував пенсію.

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі від 14.04.2015 року, за період з 01.12.2011 року по 31 березня 2015 року позивачем було перераховано на ім'я ОСОБА_3 на картковий рахунок НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк» у розмірі 39 426 грн. (а.с.22), через відділення поштового зв'язку «Укрпошта» в смт. Глухівці 07.04.2015 року ОСОБА_3 отримав пенсію за квітень 2015 року (а.с. 46-48), а всього сума нарахованої пенсії за цей період становить 40 475,00 грн..

Дійсно статтею 1215 ЦК України передбачено лише два випадки повернення надміру виплаченої пенсії: 1) коли присутня рахункова помилка з боку юридичної особи, 2) недобросовісність з боку набувача.

Недобросовісність (зловживання) з боку пенсіонера можуть виражатися як в активних діях (надання неправдивих відомостей), так і в пасивних діях (ненадання відомостей про обставини, що тягнуть зміну пенсії або припинення її виплати) (ч.1 ст. 103 закону України «Про пенсійне забезпечення»). В розглядуваній справі мало місце зловживання з боку ОСОБА_3, яке виразилося в пасивних діях.

Обов'язок пенсіонера повідомляти про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати закріплений в ч. 1 ст. 102 закону України «Про пенсійне забезпечення», про наявність такого обов'язку був попереджений ОСОБА_3, що підтверджено виданою йому 31.12.2010 року пам'яткою пенсіонера (а.с.19) та що ним не заперечується.

Однак всупереч цьому обов'язку ОСОБА_3, не отримавши підтвердження інвалідності на черговому огляд МСЕК, не повідомив про це органи пенсійного фонду, хоча, як він зазначив сам, він розумів про те, що пенсія йому не повинна виплачуватись.

Отже, зловживання з боку отримувача пенсії є доведеним в даному випадку, а висновок суду першої інстанції про його недоведеність не ґрунтується на встановлених по справі обставинах, а не виготовлення картки на отримання коштів з банківського рахунку не свідчить про відсутність недобросовісності з боку відповідача, як то зазначив суд першої інстанції, а свідчить лише про його самонадійність на автоматичне припинення пенсійних виплат та підтверджує усвідомлення ним того, що він втратив право на отримання пенсії.

Частина 4 ст. 103 закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що у разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров'я, тощо), над міру виплачені суми пенсії стягуються до повного погашення заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, оскільки в розглядуваній справі має місце недобросовісність з боку набувача ОСОБА_3, то надміру виплачена пенсія в розмірі 40 475 грн. підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Вимога про стягнення відсотків, які нараховані на надміру виплачену пенсію, що перебуває на банківському рахунку, задоволенню не підлягає, оскільки це не передбачено чинним законодавством, в даному випадку відсотки, нараховані на кошти, що перебувають на банківському рахунку, є власністю тримача рахунку: ОСОБА_3.

Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то з відповідача, з урахуванням суми, що підлягає до задоволення, слід стягнути на користь держави 404 грн. 75 коп. судового збору.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що постановлене без повного з'ясування фактичних обставин справи та через невідповідність висновку суду обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Козятині та Козятинському районі - задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.06.2015 року скасувати та ухвалити нове:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь Управління Пенсійного фонду країни в м. Козятині та Козятинському районі ( р/р 0103 в ОПЕРВ № 10001 АТ «Державний Ощадний банк України» МФО 302076, ) 40 475 (сорок тисяч чотириста сімдесят п'ять) гривень надміру виплаченої пенсії.

Стягнути з ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 404 грн. 75 коп. судового збору на користь держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча : підпис Т.М. Шемета

Судді: підпис В.С.Марчук

підпис А.Ю.Зайцев

З оригіналом згідно: Т.М.Шемета