Справа № 148/1898/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тульчині справу за позовом Вінницького обласного управляння філії ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення із зняттям з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

Вінницьке обласне управління філія АТ «Ощадбанк» звернулось до Тульчинського районного суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2П, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5 про виселення із зняттям з реєстраційного обліку,мотивуючи свої вимоги наступним.

31.07.2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №5674. В забезпечення виконання зобов»язань за цим договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально. Предметом іпотеки є нерухоме майно семикімнатна квартира АДРЕСА_1.

15.07.2008 року позичальник помер. Предмет іпотеки успадкував син померлої ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 28.07.2009 року.

19.10.2010 року Тульчинським районним судом Вінницької області задоволено позов прокурора м.Вінниці в інтересах банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу померлої позичальниці та ухвалено рішення про звернення стягнення в рахунок погашення боргу померлої позичальниці за кредитним договором в сумі 36538, 99 доларів США на нерухоме майно предмет іпотеки, семикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 228,9 кв.м, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення набрало законної сили 01.10.2010 року.

При виконання рішення суду банку стало відомо, що в квартирі проживають та зареєстровані відповідачі. 28.05.2014 року банком на адресу відповідачів рекомендованою поштою направлено вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення. Однак, вимоги банку залишились без задоволення. Це є перешкодою для належного виконання рішення суду та погашення кредитної заборгованості.

Згідно довідки Тульчинської міської ради за №2885 від 10.06.2014 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Договір іпотеки було укладено між банком та позичальником 02.08.2007 року, Згідно довідки виконкому Тульчинської міської ради від 02.08.2007 року за №2815 за адресою предмета іпотеки малолітні та неповнолітні особи зареєстровані не були. Тобто, на момент передачі житлового будинку в іпотеку банку згоди органу опіки та піклування на укладення правочину не вимагалось, оскільки діти за адресою предмета іпотеки не проживали або народились після 02.08.2007 року.

Задоволення вимог банку судом не приведе до втрати малолітніми особами права користуватись спірним житловим приміщенням, оскільки на момент укладання договору іпотеки право власності на предмет іпотеки у малолітніх осіб було відсутнє і вказаним договором порушене не було.

Крім того, у ОСОБА_1 у приватній власності /є інше житло, а саме: житловий будинок за адресою м.Тульчин Вінницької області, вул.Пестеля,106, право власності на який ОСОБА_1 набуто на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки відповідачі чинять перешкоди банку у зверненні стягнення на квартиру, не бажають співпрацювати та добровільно виконати рішення суду, борг за кредитом не погашено, який станом на день подання позову становить 36538,88 доларів США, банк вимушений звернутись з позовом про виселення, що дасть змогу реалізувати предмет іпотеки та погасити кредитну заборгованість.

Просить суд виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_11, з квартири АДРЕСА_3 зі зняттям зазначених осіб з реєстраційного обліку в Тульчинському районному секторі ДМС України у Вінницькій області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк», витрати з оплати судового збору в розмірі 114 грн.70 коп.

23.10.2014 року позивачем подана заява про зміну позовних вимог. В зв»язку зі зміною назви юридичної особи позивача просить визнати позивачем ОСОБА_9 акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницького обласного управління ( далі Вінницька філія ПАТ «Ощадбанк» ).

В своїй заяві від 11.11.2014 року позивач змінив свої позовні вимоги в частині стягнення судових витрат. Просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача витрати на сплату судового збору в рівних частках по 57 грн.35 коп. з кожного.

Окрім цього, просив також із вказаної квартири виселити ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_12.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що 02.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_8 був укладений кредитний договір. В забезпечення виконання зобов»язань за цим договором між банком та позичальницею ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки. В іпотеку позичальниця передала свою квартирі №2 по вул.Кропоткіна.16 в м.Тульчині Вінницької області. Договір іпотеки був належним чином посвідчений нотаріально. Потім у 2008 році позичальниця померла. 28.07.2009 року відповідач ОСОБА_1 оформив спадщину і отримав свідоцтво про спадщину за законом на квартиру, що перебувала в іпотеці. Про смерть іпотекодавця банку стало відомо 16.12.2008 року.

19.10.2010 року Тульчинським районним судом прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення набрало чинності 01.11.2010 року.

28.05.2014 року відповідачам направлені письмові вимоги про звільнення квартири добровільно. Ці вимоги ними не виконані. Рішення про відстрочку виконання рішення суду не приймалось.

Виконкомом Тульчинської міської ради 18.02.2015 року прийнято рішення про відмову у наданні згоди на виселення відповідачів із квартири. Таке рішення вважає неправильним. Воно не враховує, що у ОСОБА_1 крім квартири, з якої банк пропонує виселити відповідачів, є інше житло, набуте на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи в порядку спадкування іпотека є дійсною ст.23 Закону України «Про іпотеку». На час укладення договору іпотеки 02.08.2007 року за довідкою виконкому Тульчинської міської ради від 02.08.2007 року крім ОСОБА_8 в квартирі ніхто не був зареєстрований. В тому числі малолітні чи неповнолітні діти. 5 дітей відповідачів на момент передачі нерухомого майна в іпотеку в квартирі не проживали. Право членів сім»ї власника квартири є похідним від права самого власника, внаслідок чого припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім»ї на користування цією квартирою. Той факт, що квартира була передана в іпотеку ще до реєстрації в ній малолітніх дітей, а відтак на час укладення договору діти не мали права власності чи права користування нею, унеможливлює порушення їх права на житло.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Пояснив суду, що його покійна мати брала кредит у банку. Після її смерті він оформив спадщину. Отримав у спадщину спірну квартиру. Спочатку він частково гасив кредит у банку. Але потім закінчились кошти. В нього є інший будинок в м.Тульчині, але він не придатний для проживання. В будинку 2 кімнати. Там вже більше року ніхто не живе. Він у аварійному стані. Стіна відійшла. Цей будинок також у заставі «Ощадбанку». Його теж за борги перед банком мала продати виконавча служба.

Про відстрочення погашення кредиту він намагався домовитись із банком, їздив на прийом до керівництва банку, але домовитись не вдалось. Від погашення кредиту він не відмовляється, але сплачувати борг у нього зараз немає можливості. Раніше він борг частково погашав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Пояснила суду, що в неї на утриманні 5 малолітніх дітей. Виселятись їм нікуди. Вона буде жити в квартирі по вул.Кропоткіна в м.Тульчині. Інша квартира чоловіка є 2- кімнатною та непридатна для житла. Там треба робити ремонт, а в неї немає на це коштів.

Представник відповідачів адвокат ОСОБА_11, в судовому засіданні позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив суду, що відповідачів не можна виселити з квартири по вул..Кропоткіна та переселити в квартиру по вул..Пестеля в м.Тульчині. Квартира в по вул..Пестеля також в іпотеці. На неї також звернуто стягнення. Виконавча служба також має її продавати. Тому відповідачам в разі задоволення позову не буде де жити. До того ж, частиною відповідачів є малолітні діти. Їх п»ятеро. Орган опіки та піклування не дав згоди на їх виселення, тому задоволення позову неможливе.

Представник Тульчинської міської ради як органу опіки та піклування ОСОБА_12, позовні вимоги не підтримала. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Пояснила суду, що при розгляді справи про звернення стягнення на предмет іпотеки в 2010 році Тульчинська міська рада не була залучена як орган опіки та піклування. Її думка про можливе звернення стягнення на квартиру по вул..Кропоткіна судом не вимагалась.

Вже при розгляді даного позову відбулось засідання комісії виконкому Тульчинської міської ради. Ця комісія, а потім і виконком міської ради не дали згоди на виселення дітей із квартири. Їх просто немає куди виселяти.

Із наданих суду сторонами письмових доказів вбачається наступне.

Згідно рішення Тульчинського районного суду від 19.10.2010 року задоволено позов ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно. Вирішено в рахунок погашення боргу померлої ОСОБА_8 за кредитним договором №5674 від 31.07.2007 року в сумі 36538,88доларів США звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: семикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 228,9 кв.м, що належить ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення вступило в законну силу 01.11.2010 року.

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 13.11.2007 року у власності ОСОБА_1 перебуває будинок №106 по вул.Пестеля в м.Тульчині Вінницької області.

Згідно довідки №2835 від 10.06.2014 року склад сім»ї ОСОБА_2 чоловік ОСОБА_1, син ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, син ОСОБА_15,ІНФОРМАЦІЯ_13, син ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Із оглянутих в судовому засіданні копій вимог про звільнення житлового приміщення вбачається, що такі вимоги відповідачам направлялись 28.05.2014 року. Отримані ними 31.05.2014 року.

Згідно паспорта громадянина України серії АВ №501412, виданого Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області 03.09.2002 року, ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_14 з 08.08.2007 року.

Згідно паспорта громадянина України серії НМ №302071, виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 17.08.2005 року, ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_15 з 08.08.2007 року.

За довідкою про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні ( будинку) осіб від 23.09.2014 року, виданою Тульчинською міською радою, до складу сім»ї ОСОБА_2 входять:

· чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6;

· син ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_8;

· син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_9;

· син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10;

· син ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_11;

· син ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_12.

Згідно довідки виконкому Тульчинської міської ради №2835 від 02.08.2007 року в квартирі АДРЕСА_4 крім ОСОБА_17 ніхто не зареєстрований, в тому числі малолітні та неповнолітні діти. Довідка видана ОСОБА_8.

Згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради №37 від 18.02.2015 року відмовлено у виселенні та знятті з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_1, за обставин проживання та користування квартирою малолітніми ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5 та ОСОБА_5

За висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Тульчинської міської ради від 18.02.2015 року комісія також відмовила у виселенні вказаних осіб із квартири АДРЕСА_4.

Згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради №18 від 21.01.2014 року відмовлено в наданні дозволу відділу ДВС Тульчинського РУЮ на реалізацію шляхом продажу на прилюдних торгах за процедурою виконавчого провадження із стягнення заборгованості за кредитним договором ВАТ «Ощадбанк» в сумі 317758,24 грн. будинку №4 по вул..Південній ( колишня Пестеля,106) в м.Тульчині, який належить на праві власності ОСОБА_1,за обставин проживання та користування будинком малолітніми та неповнолітніми дітьми власника будинку та його родички зареєстрованої в будинку ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_16.

Згідно довідки №2560 від 10.07.2007 року Тульчинської міської ради, яка видана ОСОБА_8, в м.Тульчині по вул..Кропоткіна,16 проживає та зареєстрований син ОСОБА_1, дочка ОСОБА_17 та невістка ОСОБА_19.

Суд, заслухавши пояснення сторін,думку представника органу опіки та піклування, вивчивши надані сторонами письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст..212 ЦПК України, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

В судовому засіданні безумовно встановлено, що іпотекодавцем ОСОБА_8 семикімнатна квартира АДРЕСА_1 02.08.2007 року була передана позивачу в іпотеку для забезпечення виконання кредитного договору.

Після смерті іпотекодавця ОСОБА_8 право власності на вказане житло в порядку спадкування отримав відповідач ОСОБА_1

Дані факти сторонами не оспорюються.

Після набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спадкове майно позивач Вінницька філія ПАТ «Ощадбанк» відповідно до ст.1282 ЦК України звернувся до нього з вимогою повернути борг спадкодавця за кредитним договором.

Через невиконання такої вимоги добровільно рішенням Тульчинського районного суду від 19.10.2010 року задоволено позов ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно. Вирішено в рахунок погашення боргу померлої ОСОБА_8 за кредитним договором №5674 від 31.07.2007 року в сумі 36538,88доларів США звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: семикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 228,9 кв.м, що належить ОСОБА_1, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення вступило в законну силу 01.11.2010 року.

Позивачем рішення суду звернуто до виконання. Проте, як зазначено в позовній заяві, виконати його він не в змозі, оскільки в квартирі проживають та зареєстровані відповідачі.

Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Така ж можливість передбачена ст.40 Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Разом із тим, згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», яка регулює право дитини на майно, батьки або особи, що їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження, житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, надавати письмові зобов»язання.

Відповідно до ч.2 ст.176 Сімейного Кодексу України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

На підставі ст..156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Отже, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_5 ОСОБА_5, які проживають разом із батьком - відповідачем ОСОБА_1, на законних підставах користуються квартирою №2 в будинку №16 по вул..Кропоткіна в м.Тульчині.

Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов»язок іпотекодавця на отримання згоди іпотекодержателя при вселенні неповнолітніх дітей.

Малолітні діти відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на проживання разом із батьками в квартирі, що належить одному із них на праві особистої власності.

Згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч.2 чт.170 цього Кодексу.

Виселення малолітніх відповідачів в зв»язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки до такого випадку не відноситься.

Згідно ч.4 ст.177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

За таких обставин, оскільки органом опіки та піклування - Тульчинською міською радою, не надано дозволу на позбавлення малолітніх відповідачів права користування житловим приміщенням, що належить на праві особистої власності їх батькові, то їх виселення із квартири АДРЕСА_5 неможливе.

Неможливість виселення малолітніх дітей відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є перешкодою для виселення останніх із житла, що перебуває в іпотеці.

На підставі викладеного, керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.47 Конституції України, ст.1282 ЦК України, ст..ст.9,109, 156 ЖК УРСР, ст. ст.19,176,177 СК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку", ст.17 Закону України «Про охорону дитинства, ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,ст..209,212, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його проголошення до апеляційного суду Вінницької облсті через Тульчинський районний суд.

Суддя: