АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретаря: Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом. Посилалась на те, що між нею та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» 10 липня 2014 року був укладений договір-заяву №300131/81901/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняв у позивача грошові кошти у сумі 16800 дол. США із нарахуванням та виплатою 13,5% річних строком на шість місяців, що підтверджується квитанцією № 21 від 10.07.2014. По закінченню строку, 09 січня 2015 року звернулася до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» з письмовою заявою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів у день закінчення договору. Проте, незважаючи на отриману вимогу відповідачем не було повернуто вклад. На цій підставі, просила стягнути з відповідача на її користь суму банківського вкладу за договором-заявою №300131/81901/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10.07.2014 у розмірі 16800 дол. США та нараховані проценти у розмірі 1134 дол. США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» про стягнення суми банківського вкладу задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором-заявою №300131/81901/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 10.07.2014 у розмірі 16800 дол. США та нараховані на нього відсотки у сумі 1134 дол.США.

№22ц-794/888/15 Головуючий в І інстанції Чебан В.М.

Категорія 27 Доповідач Бреславський О.Г.

Вирішено питання щодо судового збору.

У апеляційній скарзі ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважають вказане рішення незаконним, та таким, що постановлено із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог щодо стягнення суми банківського вкладу та процентів.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» було укладено договір-заяву № 300131/81901/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», в іноземній валюті у сумі 16800 дол. США строком на шість місяців до 10 січня 2015 року, з процентною ставкою у розмірі 13,5% річних та внесено вказані кошти в касу банку, що підтверджується квитанцією № 21 (а.с.7). Строк дії вказаного договору вкладу закінчився 10 січня 2015 року. По закінченню строку, 09 січня 2015 року ОСОБА_1 було написано звернення до відповідача щодо повернення вкладу, на яке останній не відреагував та не повернув позивачу депозит.

Згідно з ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст.1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, (далі - Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У справі встановлено, що сторонами додержано письмову форму договору банківського вкладу з видачею позивачу квитанції документа, що відповідає Положенню та Інструкції.

У звязку з цим доводи апелянта про недотримання письмової форми договору банківського вкладу, укладеного сторонами, є необґрунтованими.

Апелянт посилається на наявність кримінального провадження від 28 липня 2014 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушенням, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте, на час розгляду цивільної справи відсутній вирок, яким були б встановлені обставини вчинення певних протиправних дій, а ОСОБА_1 предявлено вимоги, які випливають із договірних відносин, а не з відносин заподіяння шкоди діями працівників банку чи інших осіб.

Апелянт посилається на те, що депозитні вклади, у т.ч. вклад позивача, не поступали на відповідні рахунки банку, а договори банківського вкладу не обліковувалися в операційній системі банку.

Такі доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст. 1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Встановлено, що у позивачки є оригінал примірника договору банківського вкладу, квитанції про внесення коштів, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та інших нормативно-правових актів, містять підписи уповноважених осіб банку, відтиски печатки та штампу, достовірність яких апелянтом не оспорюється.

Тому, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-17 цс 12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як на обставину недодержання вимог щодо письмової форми договору апелянт посилається на те, що підпис на квитанції на здійснення касової операції ймовірно вчинено керівником відділення банку, а не касиром.

З приводу таких доводів апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, крім випадку недотримання вимог щодо письмової форми, прямо не встановлена законом й на час розгляду справи договір не визнаний судом недійсним.

Належність підпису на квитанції саме працівнику банку апелянтом не спростовується.

Таким чином, квитанція за змістом та формою відповідає вимогам, які передбачені пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного з'ясування обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: