Справа №480/156/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.,

при секретарях Шуріній Н.О.,

за участю представника скаржника ОСОБА_1,

представника відділу

державної виконавчої служби

Миколаївського районного

управління юстиції ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

розглянувши 06 березня 2015 року в відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою ОСОБА_4 на неправомірні рішення, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції,

в с т а н о в и в :

26 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд із скаргою на неправомірні рішення, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області.

Скаржник зазначав, що в державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області на виконанні знаходиться виконавче провадження № 44393171 з примусового виконання виконавчого листа № 480/447/14-ц.

Вказував, що державним виконавцем винесені постанови: 15.08.2014 року - про відкриття виконавчого провадження, 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору; 20.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вважає вказані постанови незаконними, а дії державного виконавця неправомірними з наступних підстав.

Як вказував ОСОБА_4 виконавчий документ пред`явлений до органу державної виконавчої служби не за місцем його реєстрації, яким є АДРЕСА_1.

Крім того, він в порушення ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» не отримував зазначених вище постанов, а з ними був ознайомлений лише 14.01.2015 року

Щодо дотримання строків оскарження дій державного виконавця вказаних у вимогах скарги, то, він був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження лише 14.01.2015 року й про порушеня своїх прав дізнався саме того числа, тому дотримуючись десятиденного строку оскарження з моменту коли дізнався про порушені права подав відповідну скаргу до суду. Тому вважає причини пропуску десятиденного строку на оскарження з поважних причин.

Посилаючись на зазначені вище обставини ОСОБА_4 просив:

Поновити строки на оскарження постанов державного виконавця, винесених ним у виконавчому провадженні №44393171 від 15.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження; від 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору і 20.11.2014 року - про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Визнати неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження №4439317 з приводу відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 3331 грн.19 коп. і арешту майна боржника та оголошення заборони його відчуження;

Визнати незаконними і скасувати в рамках виконавчого провадження №4439317 постанови державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції від 15.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження; від 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору і 20.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримала скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини та просила задовольнити її в повному обсязі. Щодо поновлення строку на оскарження дій державного виконавця представник скаржника посилалась на те, що про наявність виконавчого провадження ОСОБА_4 дізнався 14.01.2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тому вважає, що строк на оскарження дій державного виконавця ним пропущено з поважних причин.

Представник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 подала суду письмові заперечення та заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Скаржник ОСОБА_3 просив відмовити ОСОБА_4 в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника ОСОБА_1, представника відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2, стягувача ОСОБА_3, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи № 480/447/14-ц, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року по цивільній справі № 480/447/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позов задоволено частково.

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 49039 грн. 88 коп. у відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 вказане вище рішення суду змінено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди та 267 грн. 72 коп. судового збору. Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Копію вказаних рішень, в тому числі рішення апеляційного суду Миколаївської області отримано представником ОСОБА_5

З матеріалів виконавчого провадження №44393171 вбачається, що на підставі заяви стягувача 15.08.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 07.08.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди.

Згідно супровідного листа від 15.08.2014 року за № 10987 державним виконавцем стягувачу та боржнику направлено копію постанови про відкриття провадження по справі.

21.08.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в суми 3331 грн. 19 коп.

20.11.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зі змісту якого вбачається, що накладено арешт на все майно боржника та заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Також судом встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції заходиться на примусовому виконанні виконавче провадження з примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

27.08.2014 року ОСОБА_4 звернувся в відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції з заявою про направлення виконавчого листа на утримання за місцем роботи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, визначеному виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з

боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.5.6.Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року з наступними змінами, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби, - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на збереження іншим особам. Копія постанови про арешт майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається боржнику та може бути оскаржена боржником у начальника відповідного органу державної виконавчої служби або в суді в 10- денний строк.

Відповідно до вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Згідно ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Постанова державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій може бути оскаржена у триденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Як встановлено судом, представником відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції не надано належних доказів про отримання боржником вищезазначених постанов.

Разом з цим судом встановлено, що про ймовірність порушення прав у виконавчому провадженні ОСОБА_4 стало відомо 27.08.2014 року, коли він звернувся з відповідною заявою до ВДВС Миколаївського районного управління юстиції.

Із змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_4 відомо про наявність на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції виконавчого провадження щодо стягнення з нього відповідних сум, крім того він зазначає що у зв`язку з скрутним матеріальним станом не може сплатити заборгованість та просить направити виконавчий документ за місцем його роботи.

Більш того, ОСОБА_8 з заявою про відкладення виконавчих дій

з підстав неодержання, або несвоєчасного одержання ним документів виконавчого провадження, внаслідок чого він був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» не звертався.

Зі скаргою в суд ОСОБА_4 звернувся лише 26.01.2015 року.

Тому, твердження представника скаржника в частині того, що про наявність оскаржуванних ОСОБА_4 постанов, останній дізнався лише 14.01.2015 року є неспроможні і такі що не відповівдають дійсності.

Відповідно до вимог ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуального строку залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку. Строки, встановлені законом, можуть бути поновлені за клопотанням сторони, що пропустила вказаний строк, з причин, визнаним судом поважними.

Отже, оскільки скаржником оскаржуються одночасно різні дії ВДВС, то суд вважає, що необхідно застосувати встановлений законом строк на їх оскарження за кожною вимогою окремо.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про те, що зі скаргою про визнання неправомірними рішень, дій державного виконавця та скасування вказаних вище постанов - ОСОБА_4 звернувся до суду понад встановлені Законом строки ( десятиденні строки) і відсутні підстави для поновлення строків на подачу скарги, а тому скаргу слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 3, 67, 72, 73, 292-295, 383,385 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_4 на неправомірні рішення, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у виконавчому провадженні № 44393171 залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя Л.В.Карікова

06.03.15