07.10.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно отриманих коштів,-
ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Позовну заяву мотивує тим, що 27.11.2009 р. рішенням № 1294 V сесії V скликання Ужгородської міської ради ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку в кварталі індивідуальної житлової забудови ім. Ярослава Мудрого за адресою АДРЕСА_1. площею 0.0398 га. Пунктом 2 цього рішення було зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. На виконання даного рішення позивачем було перераховано суму 9 950.00 гри., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури АДРЕСА_1». 07.05.2010 р. після внесення позивачем коштів на рахунок Ужгородської міської Ради, позивачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1. В розрахунку внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було зазначено, що оплата проводиться згідно рішення IV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007 р. та IV сесії V скликання № 99 від 23.11.2006 р. Рішення № 99 від 23.11.2006 р. сесії Ужгородської міської ради носило зобов'язальний характер, де зокрема п. 3 рішення вимагалося, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Тобто цим пунктом відповідач зобов'язував отримувачів земельних ділянок перераховувати кошти в примусовому порядку. Однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.
В травні 2015 року позивачу стало відомо з реєстру судових рішень, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 було визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлової будівництва. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін. Даними постановами встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням буд яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цими витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови KM України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 № 40. повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а-1024/11 рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого позивачем перераховано відповідачу кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури АДРЕСА_2 в сумі 9 950,00 гри., використовує ці кошти без достатніх правових підстав, позивач просить стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 перераховані ним на рахунок міськради кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 9 950 (дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) гривень, як такі, що набуті без достатньої правової підстави, а також 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору та 500 (п'ятсот) гривень витрат за надання правової допомоги.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з'явився, на адресу суду направив заяву відповідно до якої просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі відповідно до викладених у позовній заяві підстав, проти заочного рішення не заперечує.
Представник Ужгородської міської ради в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На підставі наведеного суд керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в поряд встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаї або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно Витягу з рішення № 1294 V сесії V скликання Ужгородської міської ради від 27.11.2009 р. - ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку в кварталі індивідуальної житлової забудови ім. Ярослава Мудрого за адресою АДРЕСА_1. площею 0.0398 га.
Пунктом 2 вищевказаного рішення було зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства.
Відповідно, до копії квитанції, що міститься в матеріалах справи позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 9 950.00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури АДРЕСА_1», код бюджетної класифікації 50110000, тобто позивачем було виконано вимоги зазначені в рішенні № 1294 V сесії V скликання Ужгородської міської ради від 27.11.2009 р.
В розрахунку внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було зазначено, що оплата проводиться згідно рішення IV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007 р. та IV сесії V скликання № 99 від 23.11.2006 р.
Рішення № 99 від 23.11.2006 р. сесії Ужгородської міської ради носило зобов'язальний характер, де зокрема п. 3 рішення вимагалося, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Тобто цим пунктом відповідач зобов'язував отримувачів земельних ділянок перераховувати кошти в примусовому порядку. Однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність.

07.05.2010 р. Відділом Держкомзему у м. Ужгород - ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1, серії НОМЕР_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року у справі №2а- 1024/11 було визнано протиправним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлової будівництва.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року у справі №876/6629/13 постанову суду першої інстанції від 14.02.2013 року в цій частині залишено без змін.

Постановою встановлено, зокрема, що оспорене прокурором рішення міської ради суперечить законодавству про планування і забудову територій, оскільки всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання про її надання.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В силу положень ст.ст. 12-14 ЦК України, особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї; зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

Позивач пред'явив позов саме про повернення коштів, отриманих відповідачем без законних підстав, навів відповідне фактичне і правове обґрунтування, саме ці факти і обставини були покладені в основу позову. Закон не пов'язує право громадянина на одержання земельної ділянки у власність для індивідуального житлового будівництва за рішенням суб'єкта права комунальної власності на землю, чинність відповідного рішення, видачу Державного акта на право власності на землю із обов'язковою участю громадянина у товаристві забудовників, із сплатою коштів, що безпосередньо не передбачені законодавством у відповідній процедурі оформлення права власності на землю, зокрема, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідної території. Тож закон не встановлює відповідних правових підстав для перерахування коштів, що мало місце. На час вирішення справи судом першої інстанції було скасовано і рішення міської ради, яке слугувало безпосередньою підставою для перерахування коштів, тобто, відповідна підстава перестала існувати.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 61 ч. 3 ЦПК України, норми ст.ст. 12-15, ст. 1212 ч.ч. 1, 2 ЦК України, відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З огляду на встановлене, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття і збереження відповідачем належних позивачу коштів без достатньої правової підстави. У позивача виникло право вимоги, а у відповідача - обов'язок повернення коштів.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги в частині стягнення з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 перераховані ОСОБА_1 на рахунок міськради кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в розмірі 9 950 (дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) гривень, як такі, що набуті без достатньої правової підстави та 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору підлягають задоволенню.

Позовна вимога позивача, щодо стягнення з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 500 (п'ятсот) гривень витрат за надання правової допомоги є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявляючи таку вимогу позивачем не надано жодного документу, які би слугував підтвердженням оплати (сплати) позивачем грошових коштів в розмірі 500 грн. за надання послуг у виді правової допомоги.

Відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів і постановляє заочне рішення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про стягнення безпідставно отриманих коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 перераховані 27.03.2010 року згідно квитанції № КП57/1 із призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури АДРЕСА_1» на рахунок Ужгородської міської ради кошти в розмірі 9 950 (дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) гривень.

Стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.