Справа № 539/1117/15-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди . Свій позов мотивував тим, що 11 червня 2010 року він передав за довіреністю у користування гр. ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1, придбаний та зареєстрований на ім'я позивача.

З моменту проведення угоди, ОСОБА_2 користувався його автомобілем як особистою власністю. Жодних претензій до автомобіля у відповідача не виникало, але на початку весни 2012 року гр. ОСОБА_2 висунув вимогу повернення йому коштів за автомобіль, оскільки виникли перешкоди в його користуванні, а саме : автомобіль перебував під арештом. Сума коштів на повернення за автомобіль була обумовлена 20 000 доларів США.

22.03.2012 року ним, в присутності та за участю його матері, ОСОБА_3, в приміщенні будинку Лубенського міськрайонного суду на прохання громадянина ОСОБА_2, було надано останньому гроші в сумі 20 000 доларів США. Сторонами було обумовлено, що після отримання зазначеної суми коштів відповідач повертає автомобіль позивачу, а в разі не повернення автомобіля і залишення його у своєму власному користуванні, він, ОСОБА_2, повертає отримані від позивача та його матері коштів в сумі 20 000 доларів США. Але автомобіль НОМЕР_2 відповідачем йому повернуто так і не було, а з часом позивач довідався про те, що перешкоди в користуванні автомобілем НОМЕР_3, продав. Як вказує позивач, за кошти від продажу автомобіля відповідач придбав новий автомобіль, яким користується як власник.

Позивач вказує, що на його неодноразові звернення з приводу повернення отриманих від позивача та його матері коштів у сумі 20 000 доларів США, ніякої відповіді від ОСОБА_2 він не отримав до цього часу. Внаслідок протиправних дій гр. ОСОБА_2 йому, ОСОБА_1, згідно наявних розписок від 22.03.2012 року, написаних особисто відповідачем, при отриманні грошей, заподіяно матеріальну шкоду на 20 000 доларів США, які він прохає стягнути з відповідача на свою користь .

Крім цього, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому завдано моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., яку також прохає стягнути на свою користь.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат - ОСОБА_4 позов підтримали, прохали його задовольнити .

Відповідач та його представник ОСОБА_5 позов не визнали, прохали в його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що в позовних вимогах ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і це визнається сторонами, що 22 березня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про закриття провадження у справі № 1618/199/2012 в порядку ст. 205 ЦПК України за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, стягнення коштів, за результатами розгляду якої судом було винесено ухвалу про закриття провадження у справі № 1618/199/2012.

З довіреності від 22 березня 2012 року, виданої приватним нотаріусом ОСОБА_6 вбачається, що позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідача ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження (в тому числі продаж, обмін, передачу в заставу, в найм, оренду) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САА, виданого Лубенським ВРЕР УМВС України в Полтавській області 11.02.2010 року, транспортним засобом марки BMW 745 LI, випуску 2003 року, реєстраційний номер ВІ5595ВА, зареєстрований Лубенським ВРЕР УМВС України в Полтавській області 11.02.2010 року . Довіреність видана з правом передоручення, з правом використання транспортного засобу за межами України і дійсна до двадцять другого березня дві тисячі сімнадцятого року. (а.с.57).

З розписки від 22 березня 2012 року, із закінченим змістом, написаної відповідачем вбачається, що він отримав від позивача ОСОБА_1 10000 доларів США. (а.с.63). З титульного аркушу розписки від 22 березня 2012 року, з незакінченим змістом, написаної відповідачем, ОСОБА_2, вбачається, що він отримав від позивача, ОСОБА_1, 10000 (десять тисяч) доларів США. (а.с. 13) .

З наданої суду відповіді начальника центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Лубни та Оржицького району від 10.04.2015 року, вих. № 367, вбачається, що згідно компютерних даних за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться автомобіль VOLKSWAGEN GOLF. Автомобіль BMW 745 LI, ДНЗ ВІ5595ВА 19.07.2013 року знятий з обліку, згідно доручення ВТС793303 від 29.05.2013 р. (а.с.23). Таким чином з вищевказаного листа начальника центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Лубни та Оржицького району вбачається, що відповідач автомобіль НОМЕР_4 з обліку не знімав.

Допитана в якості свідка, ОСОБА_3, повідомила суду, що вона особисто передала своєму сину, позивачу у справі, ОСОБА_1, 20000 доларів США для сплати їх відповідачу, ОСОБА_2, аби за її сином ОСОБА_1 залишилося право на будинок по вул. Садовій 27-б у м. Лубни, який він, у свою чергу, згідно договору купівлі-продажу від 11.06.2010 року, купив у ОСОБА_7, яка була знайомою ОСОБА_2 Фактично будинок був поміняний на автомобіль НОМЕР_4.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Згідно ст. 11 ЦПК України, (принцип диспозитивності цивільного судочинства), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За нормою ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, суд також оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наданих позивачем розписок від 22 березня 2012 року, стосовно отримання у ОСОБА_1 грошових коштів, написаних відповідачем, ОСОБА_2, чого не заперечує він сам, суд встановив, що одна з розписок на отримання 10000 (десяти тисяч) доларів США є закінченою, а зміст іншої на отримання, переривається.

Суд критично оцінює пояснення представника позивача про те, що хоча розписка і не дописана, її слід вважати доказом отримання коштів, так як, в нижньому правому її кутку міститься підпис відповідача, що свідчить про отримання відповідачем, ОСОБА_2, 10000 (десяти тисяч) доларів США згідно неї, а враховуючи наявну в матеріалах справи аналогічну розписку, - не 10000 (десяти тисяч) доларів США, а 20000 (двадцяти тисяч) доларів США від позивача, ОСОБА_1, оскільки суду невідомо її повного змісту, а також наміру, з яким її було виконано.

Крім того, відповідач, ОСОБА_2, наполягає на тому, що за незакінченою розпискою він грошових коштів не отримував, а як доказ отримання від позивача, ОСОБА_1, грошових коштів в розмірі 10000 (десяти тисяч) доларів США надав другу розписку, датовану 22 березня 2012 року. Кошти в розмірі 10 000 доларів США він від ОСОБА_1 дійсно отримав, як компенсацію за це, що не міг зняти з реєстрації та продати автомобіль НОМЕР_4.

Судом було встановлено, що жодна з наданих позивачем розписка не тягне за собою жодних зобовязань матеріального характеру для ОСОБА_2, оскільки не є борговою або такою, що містить ознаки вказаної позивачем домовленості.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що після отримання зазначеної суми коштів ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 автомобіль, а у випадку не повернення автомобіля BMW 745 LI, ДНЗ ВІ5595ВА, та залишення його у своєму власному користуванні, він, ОСОБА_2, повертає отримані від позивача, ОСОБА_1, кошти в сумі двадцять тисяч доларів США, оскільки матеріали справи не містять жодного належного підтвердження вищезазначеної домовленості.

Суд не приймає до уваги та вважає недоведеними посилання позивача, що на його неодноразові звернення з приводу повернення отриманих відповідачем грошових коштів у сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США, ніякої відповіді від ОСОБА_2 він не отримав до цього часу, через відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів щодо цього.

Суд критично оцінює посилання позивача на досліджену та наявну в матеріалах справи довіреність (а.с.57), як на підставу виникнення у відповідача зобовязань щодо повернення йому грошових коштів в розмірі 20000 доларів США або автомобіля BMW 745 LI, ДНЗ ВІ5595ВА, враховуючи те, що довіреність не містить ознак домовленості, а в розумінні ст. 244 ЦК України, є лише письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на факт продажу ОСОБА_2 належного йому автомобіля НОМЕР_4, враховуючи наступне.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМ України від 7 вересня 1998 року, визначає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки

дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Однією з підстав, для внесення змін до реєстраційних документів є зняття автомобіля з обліку попереднім власником.

З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що 27 травня 2015 року Начальником центру ОСОБА_8 було направлено письмову відповідь вих. № 35/519, згідно з якою, ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_4 з обліку не знімав.

Аналізуючи вищезазначене положення, наявні в матеріалах справи та досліджені листи начальника центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Лубни та Оржицького району від 10.04.2015 року, вих. № 367, від 27 травня 2015 року, вих. № 35/519, суд приходить до висновку про відсутність факту продажу ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_4, власником якого на момент продажу був позивач ОСОБА_1

Також судом не встановлено підстав для настання відповідальності, шляхом відшкодування шкоди завданої в розумінні статті 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено протиправну поведінку відповідача.

Крім цього, суд приходить до висновку, що з моменту виникнення спірних правовідносин, чинним ЦК України ОСОБА_1 було надано право та можливість скасувати видану на ім'я ОСОБА_2 довіреність та звернутися до правоохоронних органів з заявою в порядку ст. 97 КПК України або 214 нині чинного КПК України, якщо дійсно мало місце протиправне утримання належного йому на праві приватної власності автомобіля, і те, що позивач не скористався своїм правом за принципом диспозитивності в розумінні ч. 2 ст. 248 ЦК Україну, яку йому було розяснено приватним нотаріусом ОСОБА_6, при оформлення довіреності 22 березня 2012 року, спростовує посилання позивача на протиправні дії відповідача .

З матеріалів справи не встановлено факту заподіяння позивачу відповідачем моральної шкоди в розмірі 100000 гривень. Тобто, судом не встановлено вини в діях відповідача, а також наявності такої шкоди, протиправності дій відповідача, наявності причинного звязку між шкодою і протиправними діями відповідача.

Таким чином, суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не підтверджені відповідними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 244, 248, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 179, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_9 С. В.