Справа № 473/1792/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання - Данилевич Т.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» (далі - ДП «Вознесенське лісове господарство») про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.01.2009 року позивач був прийнятий на роботу лісником Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а з 15.02.2011 року був переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві.

12.02.2015 року на підставі наказу директора вказаного підприємства за № 49 за порушення трудової дисципліни позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Разом з тим, обумовлений наказ позивач вважає незаконним, оскільки будь яких порушень трудової дисципліни він не вчиняв, а підставою його винесення є неприязні стосунки, що склалися між ним та керівництвом відповідача.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала. При цьому пояснила, що 03.11.2014 року ДП «Вознесенське лісове господарство» в порядку виконання судового рішення поновило ОСОБА_1 на посаді майстра лісу. Наказом від 04.11.2014 року за № 68 к за позивачем було закріплено майстерську дільницю № 1. Проте, позивач, не виконуючи наказ керівництва в частині прийняття обумовленої дільниці, за період роботи з листопада 2014 року по лютий 2015 року систематично порушував трудову дисципліну, а саме: запізнювався на роботу, дозволяв собі відсутність на роботі, в тому числі 06.02.2015 року продовж двох годин поспіль. Останнє стало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Враховуючи вказані обставини представник відповідача вважала оспорюваний наказ таким, що відповідає вимогам закону, а тому не вбачала підстав для визнання його незаконним та скасування.

Заслухавши показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема, судом встановлено, що 15.01.2009 року позивач був прийнятий на роботу лісником Прибузького лісництва ДП «Вознесенське лісове господарство», а з 15.02.2011 року був переведений на посаду майстра лісу на цьому ж підприємстві.

За час роботи на обумовленому підприємстві позивач неодноразово був звільнений, а питання про його поновлення вирішувалося в судовому порядку.

Так, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.01.2014 року ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді.

На виконання обумовленого рішення наказом директора ДП «Вознесенське лісове господарство» від 03.11.2014 року за №66-к, зміненим наказом від 04.11.2014 року за №68-к позивача поновлено на посаді майстра лісу та за ним закріплено майстерську дільницю №1.

Проте, 12.02.2015 року на підставі наказу директора ДП «Вознесенське лісове господарство» за № 49 за порушення трудової дисципліни позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Як вбачається з вищевказаного наказу останній був винесений на підставі акту від 06.02.2015 року, яким було встановлено факт відсутності позивача на території підприємства з 12 год. 30 хв. по 14 год. 30 хв.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

При цьому трудова дисципліна - це сукупність норм, що встановлюють трудові обов'язки працівників і власника або уповноваженого ним органу, визначають заходи заохочення за успіхи у праці, регулюють внутрішній трудовий розпорядок. Останній визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку (ст. 142 КЗпП України).

Так, правила внутрішного трудвого розпорядку ДП «Вознесенське лісове господарство», затверджені директором даного підприємства 22.04.2014 року. Вони містять, зокрема, визначення режиму робочого часу, який передбачає 5- денний робочий тиждень, початок і кінець робочого дня з 08 год 00 хв. до 16 год. 30 хв.., тривалість перерви для відпочинку і прийому їжі з 12 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв., тощо.

Про те, що позивач ознайомлений з даними правилами слідує з рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.04.2015 року, яке набрало законної сили.

Також з вищевказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 не прийняв ввірену йому майстерську дільницю та не приступив до виконання трудових обов'язків.

Не приступив позивач до виконання своїх безпосередніх трудових обовязків й на час розгляду обумовленої справи в суді, що визнано сторонами в судовому засіданні.

В силу ч.ч.1, 3. ст. 61 ЦПК зазначені обставини доказуванню не підлягають.

Разом з тим, з показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 слідує, що за згаданих обставин, місце роботи позивача визначено як ДП «Вознесенське лісове господарство», на території якого позивач і був відсутній 06.02.2015 року з 12 год. 30 хв. по 14 год. 30 хв., про що був складений відповідний акт. Показання даних свідків є переконливими, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими зібраними у справі доказами.

Разом з тим, суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_10, який не зміг впевнено спростувати або підтвердити відомості, викладені в акті від 06.02.2015 року. Тому вони оцінюються судом лише в сукупності з іншими наданими сторонами доказами, що підтверджують ці обставини.

При цьому посилання позивача про його можливість перебування на території будь якої майстерської дільниці, які входять до складу ДП «Вознесенське лісове господарство», що належним чином відповідачем не перевірено, не може бути прийнято судом до уваги, виходячи з наступного.

Так, перебуваючи у трудових відносинах з підприємством, установою, організацією або уповноваженим ним органом, працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену укладеною між ними угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку. В даному випадку позивач зобовязаний виконувати накази, доручення директора ДП «Вознесенське лісове господарство», розпорядження лісничого, а за його відсутності помічника лісничого. Між тим в судовому засіданні не було встановлено належними доказами наявність будь яких керуючих розпоряджень щодо направлення позивача на територію інших майстерських дільниць для виконання трудових обовязків. Не слідує вказане також з показань свідка ОСОБА_8 Разом з тим, працівник, виходячи з правової природи трудового договору, позбавлений можливості на власний розсуд обирати обсяг зобовязань, які він буде виконувати, місце та час їх виконання.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що акт від 06.02.2015 року був складений особами поза межами їх робочого часу, оскільки спростовується табелем робочого часу, копія якого долучена до матеріалів справи.

Що стосується посилання ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог на табель робочого часу за лютий 2015 року, який містить відомості про відпрацювання позивачем 06.02.2015 року вісім визначених трудовим розпорядком годин, то суд виходить з того, що відомості про кількість фактично відпрацьованих годин особа, відповідальна за ведення табелю, має вносити на підставі належних підтверджуючих документів, в тому числі, доповідної, акту, розпорядженню, тощо. Проте, правовідносини, які склалися між керівництвом відповідача та вищевказаною відповідальною особою, не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 60 ЦПК України.

При цьому, фактичні дані встановлюються, зокрема, на підставі показань свідків, які суд оцінює в сукупності з іншими доказами та з урахуванням ступеня довіри до нього, яка формується під час спостереження за поведінкою свідка, заслуховування думки осіб, які беруть участь у справі, щодо показань свідка тощо.

Між тим у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на спростування доводів відповідача щодо відсутності позивача поза підприємством, обєктом, де він відповідно до трудових обовязків повинен виконувати доручену йому роботу, або наявності у позивача поважних причин.

Згідно ч.1 ст.147 КзПП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст.149 КзПП до застосування дисциплінарного стягнення власник чи уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник чи уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз наведених норм стосовно наказу за № 49 від 12.02.2015 року свідчить про те, що даний наказ відповідає вимогам закону. Так, відповідачем вірно враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини, за яких він вчинений, попередню роботу позивача, відібрано у нього письмові пояснення. Дисциплінарне стягнення накладено повноваженою особою в межах передбачених законом строків.

Таким чином, виходячи з наведеного, відсутні підстави для визнання оспорюваного наказу незаконним та його скасування, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають поверненню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вознесенське лісове господарство» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайоний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В. Лузан