Справа № 199/1078/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1. Власником сусідньої земельної ділянки та домоволодіння, розташованих по АДРЕСА_2 є відповідач. Їх домоволодіння поділяв паркан, який відповідач без згоди позивача зруйнував, тим самим відкриши собі вільний доступ до земельної ділянки позивача. З моменту зруйнування забору, відповідач, постійно вільно, без дозволу, заходить до земельної її ділянки, забирає речі, а саме ним було викрадено шифер, що був складений біля сараю позивача, згодом ці шиферні листи були використані відповідачем для власних нужд, також ним було викрадено труби, арматуру, шлакоблок, будівельне каміння. Зазначає, що відповідач, знаючи про її безпорадній стан, вона особа похилого віку, є інвалідом, окрім того, проживає з двома синами-інавалідами, зважаючи на всі ці обставини відповідач постійно ображає її, знущається з неї, використовуючи нецензурні висловлювання. Також зазначила, що 9 жовтня 2014 року, відповідач підсипав отруту у фонтал з водою. Внаслідок цього позивач разом з синами отримали гостре отруєння, що змусило позивача звернутися за наданням медичної допомоги до 20-тої міської лікарні та з направленням на консультацію в міську лікарню № 1. Позивач вимушена була пройти тривалий та коштовний курс лікування, та продовжує приймати ліки на теперішній час. Окрім цього, позивач вимушена витрачати кошти на закупівлю питної води для своєї родини. Позивач вважає, що вказаними діями відповідач спричинив їй матеріалу та моральну шкоду. Просить суд зобов'язати відповідача відновити зруйнований паркан, не чинити їй перешкоди у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнути з відповідача 500,00 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, що відповідач постійно скоює крадіжки у неї в домоволодінні, відносно паркану пояснила, що він не зруйнований.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначивши, що він дійсно проживає по сусідству з позивачем в будинку матері, земельні ділянки позивача та його матері межують. Будь-якого забору він не руйнував, на сьогодні між їх земельними існує старий паркан, який від часу вже руйнується сам. Ніяких крадіжок майна він не вчинював, отруту не підсипав, вважає, що позивач та члени її сім'ї постійно на нього наговорюють безпричинно.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння та земельної ділянки розташованих по АДРЕСА_1. Відповідач проживає в домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_2, земельна ділянка якого межує із земельною ділянкою позивача.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють порушення прав; застосування інших, передбачених законом способів.

Проте, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач не довела суду будь-якими належними та допустимими доказкми той факт, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні її власністю шляхом зруйнування паркану, оскільки в судовому засіданні позивач зазначила, що паркан не зруйновано. Звернення позивача до міліції, що підтверджуються висновками АНД РВ ДМУ ГУМВС України, свідчать лише про неприязні стосунки між сторонами. Копії виписок з медичної картки позивача, наданих останньою, також не являються доказами на підтвердження обставин щодо отруєння відповідачем води.

У ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте, в судовому засіданні позивач не змогла обґрунтувати понесення матеріальної шкоди в розмірі 500,00 грн.

У ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Однак, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем обставини щодо спричинення їй моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження, належними та допустимими доказами не доведені, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Ееруючись ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 130, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.В. Руденко