Справа 688/5285/14-ц
№ 2/688/34/15
Рішення

Іменем України

23 червня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Мазур Н.В.

при секретарі Ярощук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту, засвідченого секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_3 19 листопада 2010 року та зареєстрованого в реєстрі за № 28 - недійсним.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 25 лютого 2014 року померла її мати ОСОБА_4. За життя, 16 травня 2007 року мати склала на неї заповіт, за яким у випадку своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на те, що вона за законом матиме право, заповіла їй своїй дочці ОСОБА_1 Після смерті матері вона звернулась до державного нотаріуса Шепетівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і дізналась, що 19 листопада 2010 року мати вчинила інший заповіт, яким заповіла житловий будинок, розташований в с.Ленківці по вул. Поліщука, 29 Шепетівського району, брату - ОСОБА_2, заповіт був посвідчений секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_3

Вважає, що вчиняючи заповіт на брата ОСОБА_2, її мати ОСОБА_4 не могла правильно сприймати дійсність та керувати своїми діями, оскільки перенесла черепно мозкову травму і у 2009 році їй був поставлений діагноз: церебральний атеросклероз, хвороба Альцгеймера та рекомендовано постійний сторонній догляд.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позов підтримали та підтвердили обставини, на які посилаються у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 позов не визнали, зазначивши під час вчинення заповіту 19.11.2010 року на свого сина ОСОБА_7, ОСОБА_4 знаходилась в здоровому глузді, розуміла значення своїх дій та бажала вчинити такий заповіт.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та померлий 05.07.2014 року ОСОБА_7 являються рідними дітьми ОСОБА_4, яка померла 25 лютого 2014 року, що стверджується їх свідоцтвами про народження. Факт смерті ОСОБА_4 стверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 225638, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 235642.

Згідно складеного заповіту 16.05.2007 року та посвідченого секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району, зареєстрованого в реєстрі №26 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1.

Згідно складеного заповіту 19.11.2010 року, посвідченого секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району, зареєстрованого в реєстрі №28 ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким належний їй будинок, що знаходиться в с.Ленківці по вул.Поліщука, 29 Шепетівського району заповіла ОСОБА_7.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася позивач ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, виписок з історії хвороби ОСОБА_4, довідки № 9554, виданої Державним закладом «Спеціалізована медико-санітарна частина № 4» м.Нетішин від 03.12.2009 року, ОСОБА_4 поставлено діагноз церебральний атеросклероз, ХНМН хвороба Альцгеймера. Потребує стороннього догляду.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду пояснили, що померла ОСОБА_4 проживала спільно з померлим сином ОСОБА_2, який зловживав спиртними напоями, вчиняв щодо неї психологічне насильство. В останні роки ОСОБА_4 поводила себе неадекватно, говорила нісенітницю, не завжди спізнавала людей, плакала без причини, часто забувала де залишала речі.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 суду пояснили, що вони часто спілкувались померлою ОСОБА_4 вважають, що вона весь час була при своєму розумі, розуміла значення своїх дій, часто зустрічалися з нею на ринку в селі, де остання бувала майже кожен четвер з сином ОСОБА_18 і купувала продукти харчування та інші речі. Випадків, щоб вона говорила нісенітницю, залишала будинок без потреби, десь блукала або не могла пояснити своїх дій, не впізнавала односельців, не було. Зокрема свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що під час вчинення заповіту ОСОБА_4 заходила в її кабінет в сільській раді, де вона працює, розмовляла з нею, тітка була адекватна, розповідала про своє життя, все добре розуміла та памятала.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона, як секретар сільської ради у 2010 році посвідчувала заповіт, яким ОСОБА_4 заповіла свій будинок на сина ОСОБА_2 Під час посвідчення заповіту тітка була адекватною, розуміла значення своїх дій, пояснювала, що ОСОБА_13 наймолодший син і коли вона помре, то щоб він мав де жити, бажала залишити йому свій будинок, розуміла, що скасовує раніше вчинений заповіт на дочку ОСОБА_19.

Свідок ОСОБА_20 лікар-терапевт СПСЧ №4 м.Нетішина суду пояснила, що вона знала померлу ОСОБА_4 з 2001 року, яка у 2001- 2003 перебувала на стаціонарному лікуванні, знає, що остання 2001 році перенесла черепно-мозкову травму.У 2009 році було поставлено діагноз «хвороба Альцгеймера»,церебральний атеросклероз, людина з таким діагнозом не може адекватно мислити, однак на стаціонарному лікуванні остання з приводу даного захворювання не знаходилась, на обліку у психіатра не перебувала.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що вона являється завідуючою неврологічним відділенням Шепетівської ЦРЛ та зазначила, що згідно з записами в історії хвороби ОСОБА_4 перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні Шепетівської ЦРЛ з 22.01.2011 року по 10.02.2011 року, було встановлено діагноз: змішана енцефалопатія ІІ ст. з легким лівобічним геміпарезом, вираженим лікворно гіпертензійним синдромом. В поведінці хворої відхилень не було, хвора самостійно викладала свої скарги в приймальному відділенні. При обстеженні хворої будь-яких психічних відхилень не було встановлено. Лікар-психіатр до останньої не викликався, хвороба Альцгеймера не проявлялася.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 351 Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 с.Скаржинці Ярмолинецького району, ОСОБА_4 мешканка с.Ленківці Шепетівського району під час посвідчення заповіту 19.11.2010 року виявляла органічний розлад особистості, змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, хвороба Альцгеймера, прогресуючий перебіг) з вираженими когнітивними та емоційними розладами особистості. ОСОБА_4 на момент посвідчення заповіту 19.11.2010 року виявляла вищевказаний розлад, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Так, відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як вид одностороннього правочину повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст.ст. 202, 203 ЦК України).

За змістом ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Оцінивши зібрані по справі докази, зважаючи на те, що висновок судово-психіатричної експертизи № 351 від 02 червня 2015 року дає чітку відповідь щодо оцінки стану ОСОБА_4 на час складання спірного заповіту 19.11.2010 року, як такої, що виявляла органічний розлад особистості, змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, хвороба Альцгеймера, прогресуючий перебіг) з вираженими когнітивними та емоційними розладами особистості та не могла розуміти значення своїх дій та не могла керувати ними, а також оцінивши покази допитаних судом свідків в сукупності із висновком експертизи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 19.11.2010 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З боку відповідача суду не представлено належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтовані, позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання недійсним заповіту, складеного 19.11.2010 року ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. та витрат, пов'язаних на проведення судової експертизи в сумі 1683,37 грн.

На підставі ст.ст. 30, 203, 215, 1223, 1234,1235, 1247, 1254, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, вчинений на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений 19 листопада 2010 року секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №28.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1926,97 грн. в повернення судових витрат по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не бути присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в той строк з дня отримання копії цього рішення, в апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя

Справа 688/5285/15-ц

№ 2/688/34/15

Рішення

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

23 червня 2015 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Мазур Н.В.

при секретарі Ярощук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Керуючись ст.218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, вчинений на користь ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений 19 листопада 2010 року секретарем Ленковецької сільської ради Шепетівського району ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №28.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1926,97 грн. в повернення судових витрат по справі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не бути присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в той строк з дня отримання копії цього рішення, в апеляційний суд Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд.

Суддя