У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «Богданівське» товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Інвест Україна» про визнання договорів оренди землі припиненими за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення Яготинського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище самостійним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2006 року кожним з них окремо укладено з дочірнім підприємством «Богданівське» відкритого акціонерного товариства «Яготинський маслозавод», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Інвест Україна» (далі - ДП «Богданівське»), договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які були належним чином зареєстровані. Влітку 2006 року на зборах за участю керівництва підприємства та власників земельних ділянок було узгоджено, що строк дії договорів становить три роки - до 31 серпня 2009 року. Оскільки відповідач в односторонньому порядку зазначив у п. 8 договорів оренди про автоматичну пролонгацію договорів та з метою усунення конфліктної ситуації між ними було узгоджено змінити п. 8 договору, зазначивши, що договори діють до 31 грудня 2013 року і до закінчення строку дії договорів орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів письмово повідомити орендодавців про намір продовжити дію договору. У грудні 2008 року було підписано договори про внесення змін до договорів оренди землі. Орендарем до 31 грудня 2013 року їх не було повідомлено про намір продовжити дію договорів, проте ДП «Богданівське» не визнає того, що договори оренди припинились у зв'язку із закінченням строку їх дії, та має намір використовувати землю.

З урахуванням наведеного позивачі просили визнати договори оренди земельних ділянок, укладеними між кожним із них і ДП «Богданівське», припиненими у зв'язку із закінченням строку їх дії.

Ухвалами Яготинського районного суду Київської області від 11 грудня 2014 року всі позовні вимоги об'єднано в одне провадження.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачі не надали оригіналів договорів про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок, хоча вони і зазначені в управлінні Держземагентства в Яготинському районі Київської області. У зв'язку з цим діють умови основного договору про їх автоматичну пролонгацію до серпня 2021 року, так як вони за 180 днів не надіслали вимоги про припинення дії договорів. Крім того, суд зазначив, що вимога про визнання договорів оренди припиненими є неналежним способом судового захисту.

Апеляційний суд частково погодився з такими висновками суду першої інстанції, вказавши на те, що відповідач заперечував факт укладення з позивачами додаткових договорів до договорів оренди земельних ділянок, таких договорів щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у справі немає, а наявна копія додаткового договору з ОСОБА_5 не містить всіх реквізитів. При цьому інформація управління Держземагентства в Яготинському районі Київської області про реєстрацію таких змін до договорів не є підтвердженням факту укладення додаткових договорів. Також суд зазначив, що вимога про визнання договорів оренди припиненими є належним способом судового захисту, проте таке посилання районного суду при наявності й інших його висновків не свідчить про незаконність рішення суду.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судоми установлено, що 27 вересня 2006 року між ОСОБА_4 та ДП «Богданівське» укладено договір оренди земельної ділянки, який належним чином зареєстрований. За умовами цього договору ОСОБА_4 передав в оренду в строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,1100 га, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Богданівської сільської ради Яготинського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

20 вересня 2006 року такі же окремі договори оренди щодо належної на праві власності земельної ділянки площею 3,1060 га за тим же розташуванням уклала ОСОБА_5, а ОСОБА_3 - щодо власної земельної ділянки площею 3,2144 га.

Згідно з п. 8 кожного з договорів оренди земельних ділянок визначено, що строк їх дії - до 31 серпня 2009 року з наступною автоматичною пролонгацією до 31 серпня 2021 року на тих самим умовах у випадку відсутності заяви орендодавця не менше ніж за 180 днів про наміри змінити умови договору або припинити їх з 31 серпня 2009 року.

У п. 37 кожного з цих договорів оренди земельних ділянок зазначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пред'являючи позов, позивачі посилалися на те, що після укладення договорів оренди власники земельних ділянок дізналися про те, що відповідач в односторонньому порядку зазначив у п. 8 договорів оренди про автоматичну пролонгацію договорів та з метою усунення конфліктної ситуації між ними було узгоджено змінити п. 8 договору, зазначивши, що договори діють до 31 грудня 2013 року та до закінчення строку дії договорів орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів письмово повідомити орендодавців про намір продовжити дію договору. У грудні 2008 року ними було підписано договори про внесення змін до договорів оренди землі.

На підтвердження таких доводів позивачі посилалися на те, що 29 грудня 2008 року спільним підприємством «Центр Держземкому» було зареєстровано договори про внесення змін до договору оренди, які укладалися ДП «Богданівське» з власниками земельних ділянок із зазначенням кадастрових та реєстраційних номерів, зокрема з ОСОБА_3, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з терміном дії договору - до 31 грудня 2013 року.

Така ж інформація надана управлінням Держземагенства в Яготинському районі Київської області (лист від 22 травня 2014 року № 07-07/834) та записами Поземельної книги (а.с. 54-64) і згідно із законом зазначена інформація є офіційним підтвердженням державної реєстрації договорів оренди (ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр») (т.1, а.с. 9).

Крім того, суду було надано належним чином завірену копію договору про внесення змін до договору оренди з ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 157), якому суд належної правової оцінки не надав.

При цьому позивачі пояснили і зазначене не заперечувалось показаннями свідка, директора ДП «Богданівське» ОСОБА_10 про те, що такі зміни до договору оренди були однотипні і одночасно підписувались близько 700 договорів.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення договорів, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

У порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд належної правової оцінки фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам не надав, належним чином не з'ясував питання укладення змін до договору оренди землі, а, отже, ухвалив судове рішення, яким спір по суті не вирішено, а його висновки ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_7, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик