У х в а л а

іменем україни

08 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2015 року, та касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила дозволити їй без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_7 за межі України на територію Російської Федерації. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини до її родичів у м. Сочі Російської Федерації на відпочинок, чим шкодить інтересам дитини.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано відмову ОСОБА_5 у наданні згоди на тимсачовий виїзд за кордон дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - незаконною.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_5 за кордон у будь-яку країну світу до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Надано дозвіл ОСОБА_4 оформити проїзні документи для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_5

Допущено негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон ОСОБА_7 на тимчасовий виїзд за межі України.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2015 року рішення районного суду змінено, викладено третій абзац резолютивної частини в новій редакції: надано дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_5 до Російської Федерації з 15 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року. Відмовлено ОСОБА_4 у допуску до негайного виконання рішення суду в частині оформлення документів ОСОБА_7 на тимчасовий виїзд за межі України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд ОСОБА_7 без згоди батька ОСОБА_5 до Російської Федерації з 15 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року та направити справу в цій частині на новий судовий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши обставини справи та давши належну оцінку наявним у справі доказам, вірно застосувавши ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України <nau://ukr/3857-12|st4>», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 <nau://ukr/57-95-п>, дійшов обгрунтованого висновку про те, що в інтересах малолітньої дітини необхідно надати дозвіл позивачці на тимчасовий виїзд з дитиною з України в чітко визначену країну та на визначений термін.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанцій в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6, подану в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 березня 2013 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко