Справа №583/552/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/1436/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Гагіна М. В. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю « Брок-Енергія » в особі Охтирської філії товариства з обмеженою відповідальністю « Брок-Енергія » до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ТОВ « Брок - Енергія » в особі Охтирської філії ( далі - ТОВ ) звернулось до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, свої уточнені вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1 та є споживачами теплової енергії ТОВ. Однак вчасно та в повному обсязі за отримані послуги не сплачували, у зв'язку з чим за період з 01 серпня 2012 року по 30 квітня 2015 виникла заборгованість в розмірі 6 680 грн. 50 коп., яку просив стягнути з відповідачів на свою користь.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2015 року позовні вимоги ТОВ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ заборгованості за постачання теплової енергії по 1670 грн. 12 коп. з кожного. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ 3340 грн. 26 коп. заборгованості з надані послуги.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ щодо ОСОБА_4 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до неї відмовити.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_4 не є споживачем послуг, які надає ТОВ, так як в спірній квартирі вона не проживає. Зазначає також, що ОСОБА_4 письмово відмовилась від укладання з позивачем договору про надання послуг, що свідчить про відсутність між ними договірних відносин. Окрім того, вважає, що ТОВ мав зменшити розмір плати за надані ним послуги, так як вона не проживала за вказаною адресою.

Рішення щодо стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ТОВ заборгованості за постачання теплової енергії сторонами не оскаржується.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_8 ( а.с. 10, 156, 157-159 ).

Власником іншої 1/2 частини вказаної квартири була ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є єдиними спадкоємцями першої черги після її смерті та вважають такими, що прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані та постійно проживали з покійною матір'ю. Вказане встановлено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 травня 2014 року, що залишено без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2014 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та в порядку ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доведенню.

Згідно довідки Охтирського МС УМВС України в Сумській області від 27 лютого 2015 року ( а.с. 19 ), в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_11 та ОСОБА_7, а ОСОБА_4 з 08 липня 2014 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за особовим рахунком 92724 за адресою: АДРЕСА_1 за період з серпня 2012 року по квітень 2015 року існує заборгованості за надані послуги ТОВ в сумі 6 680 грн. 50 коп.

Доказів погашення боргу відповідачами суду надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як співвласники вищевказаної квартири, не вносять плату за комунальні послуги з опалення, а тому право позивача порушене та підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Спірні правовідносини врегульовані ЦК України, Законами України « Про теплопостачання « та « Про житлово-комунальні послуги » ( далі - Закон ), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 ( далі - Правила ).

У відповідності до п. 1) ч. 1 та п. 5) ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та в свою чергу зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Твердження апелянта, що вона не є споживачем послуг, які надає ТОВ, так як не проживає в спірній квартирі, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов'язкових платежів ), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 19 Закону, у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме така особа.

Окрім того, згідно п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Отже, плата за послуги з централізованого опалення нараховується з розрахунку на 1 кв. метр опалювальної площі, а не відповідно до кількості осіб, що проживають в спірному житлі. Таким чином, ОСОБА_4, як співвласник квартири АДРЕСА_1, є споживачем послуг централізоване теплопостачання, що надає ТОВ та має вносити плату відповідно до розміру частки, що їй належить.

Відсутність між ОСОБА_4 та ТОВ укладеного договору про надання послуг також не звільняє її від обов'язку сплачувати кошти за його отримані послуги. Укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору є обов'язком, а не правом споживача ( п. 1) ч. 3 ст. 20 Закону ) .

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі підтвердила той факт, що відповідач ухиляється від укладення договору з ТОВ на надання житлово-комунальних послуг, письмово відмовившись від його підписання.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ТОВ здійснює постачання теплової енергії у спірній квартирі, а обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги встановлений як п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону так і п.п. 1) п. 30 Правил.

Слід зазначити також, що тимчасова відсутність в спірному житлі, як спадкодавця ОСОБА_8, так і не проживання в ньому самої ОСОБА_4, не є підставою для зменшення розміру плати за надані ТОВ житлово-комунальні послуги, оскільки, як уже зазначалося, що плата за централізованого опалення нараховується за фактично опалювану площу.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 не виконує обов'язки по несенню витрат за утримання належного їй майна, питання про розподіл рахунків по сплаті комунальних платежів між співвласниками не вирішувалось, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідачі повинні вносити плату за надані ТОВ послуги у відповідності до розміру їх часток у спірній квартирі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, яка виникла на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, з огляду на наступне.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно свідоцтва про смерть ( а.с. 146 ), ОСОБА_8, після якого ОСОБА_4 успадкувала 1/2 частину спірної квартири, помер 06 травня 2013 року.

Заборгованість з постачання теплової енергії перед ТОВ за період з жовтня 2012 року по квітнень 2013 року, що виникла на час відкриття спадщини, у відповідності до п. 5) ч. 1 ст. 1219 ЦК України, увійшла до її складу.

Разом з тим, за змістом ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними ( присічними ), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів. Ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що плата за послуги з теплопостачання за квітнень 2013 року, у відповідності до п. 18 Порядку, мала бути внесена не пізніше 20 травня 2013 року, тому в порушення приписів ст. 1281 ЦК України, позивач пропустив строк на звернення з вимогою до спадкоємця боржника в частині стягнення з ОСОБА_4 боргу, що існував на час відкриття спадщини в сумі 990 грн. 11 коп. ( 1980 грн. 21 коп. / 2 ).

З урахуванням викладеного, в межах заявлених ТОВ в суді першої інстанції вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду згідно з пунктами 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Рішення суду підлягає зміні також і в частині судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ТОВ в частині вимог до ОСОБА_4 було задоволено частково, на 70%, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з неї 85 грн. 26 коп. ( 121,80 грн. *70% ) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ( на 30% від оспорюваної суми ), належить стягнути з ТОВ на користь апелянта 36 грн. 54 коп. (121,80 грн. *30% ) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Брок - Енергія » в особі Охтирської філії товариства з обмеженою відповідальністю « Брок - Енергія » 2 350 гривень 14 копійок заборгованості за надані послуги та 85 гривень 26 копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а не у розмірі визначеному судом.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Брок - Енергія » в особі Охтирської філії товариства з обмеженою відповідальністю « Брок - Енергія » на користь ОСОБА_4 36 гривень 54 копійки судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -