Справа №642/5809/2015ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Петрєнко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харков цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача проценти за позикою та три проценти річних за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі, еквівалентній 2 449 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також неустойку за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі 458 000 грн. 00 коп.; в рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів за договором позики від 26.04.2009 року в редакції згідно додаткового договору № 1 від 26.01.2010 року в сумі 591 998 грн. 31 коп. згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 05.05.2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, а також в рахунок вимог, предявлених в цьому позові, щодо стягнення з відповідачів процентів за позикою та трьох процентів річних за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі, еквівалентній 2 449 доларам США та неустойки за період з 19.11.2014 по 60.07.2015 року в сумі 458 000 грн. 00 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., в м. Харкові із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; надати позивачу право особисто та через представників предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність майна на праві власності, про кількість продажів, визначену нормативну вартість), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень обєктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна та будь-які інші документи в державній реєстраційній службі, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, повязані з продажем предмета іпотеки; виселити відповідачів з іпотечного майна; з метою збереження предмета іпотеки до моменту реалізації передати його в управління позивача з наданням права обладнання новими охоронними пристроями, вільного доступу до іпотечного майна, зміни замків, укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, стягнути з відповідачів понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 26.03.2009 року позивач позичив відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 8 160 доларів США за умови повернення їх позивачеві не пізніше 26.03.2010 року, про що між ними був укладений і нотаріально посвідчений договір позики. В забезпечення виконання зобовязань відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 за договором позики, 26.03.2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений і нотаріально посвідчений іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким відповідач ОСОБА_2 передала позивачеві в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями № 80, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м. 26.01.2010 року позивач додатково позичив відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 7 060 доларів США, про що між ними був укладений додатковий договір № 1 до договору позики. В якості додаткового забезпечення виконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобовязань за договором позики, 26.01.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким відповідач ОСОБА_4 поручився за виконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 їхніх обовязків за договором позики і став із ними солідарним боржником за договором позики. Взяті на себе зобовязання відповідачі виконали лише частково, повернувши позивачеві тільки 360 доларів США. У звязку з цим, він звертався за захистом своїх прав в суд із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 26.03.2009 року та додатковим договором № 1 до нього від 26.01.2010 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року вирішено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача 14 860 доларів США за курсом НБУ станом на день звернення в суд із позовом 18.11.2014 року. Рішенням від 05.05.2015 року апеляційний суд Харківської області змінив рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року і, з урахуванням ухвали про виправлення описок та арифметичних помилок від 10.06.2015 року, вирішив стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача суму основного боргу 314 027 грн. 39 коп., проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України 138 142 грн. 47 коп., три проценти річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 36 387 грн. 45 коп., неустойку 100 000 грн. 00 коп., а всього 588 557 грн. 31 коп. Оскільки незважаючи на вжиті ним заходи вирішення спору, відповідачі не повертають йому борг у визначеному судовим рішенням розмірі, позивач вважає правовідносини сторін такими, що не припинилися, а себе таким, що має право на подальше нарахування і стягнення з відповідачів процентів за користування позикою, трьох процентів річних, неустойки та воліє звернути стягнення на заставлене йому іпотечне майно.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, 16.09.2015 року через канцелярію подала суду заяву, в якій просила розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення за результатами розгляду справи категорично заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 викликалися повістками-повідомленнями, направленими рекомендованою кореспонденцією своєчасно та належним чином, але в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, 08.09.2015 року через канцелярію суду подав заяву, в якій повідомив про свою обізнаність щодо своїх процесуальних прав, визнав викладені в позовній заяві факти правдивими і такими, що відповідають дійсності та правовідносинам сторін, вважає вимоги позивача законними і обґрунтованими та повністю погоджується із позовом. Просив розглянути справу за його відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, не допускається проведення заочного розгляду справи за наявності заперечень позивача проти такого вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

В силу ст. ст. 76, 77 ЦПК України, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 вважаються такими, що належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду справи, але не зявилися в судове засідання без поважних причин, що свідчить про умисне затягування розгляду справи, у звязку з чим суд, з урахуванням вимог ст. 157 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі доказами.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

26.03.2009 року між позивачем ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_6, ОСОБА_7 з іншої сторони був укладений договір позики, за яким позивач ОСОБА_1 передав відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, а відповідачі прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 8 160 доларів США і зобовязалися повертати позивачеві позичені кошти частинами по 180 доларів США до 26 числа кожного місяця, починаючи з квітня 2009 року та здійснити остаточний розрахунок в сумі 6 180 доларів США не пізніше 26.03.2010 року. За прострочення будь-якого строку виконання зобовязання по поверненню позики сторонами в п. 4 договору позики передбачено обовязок відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 сплатити солідарно на користь позивача неустойку в розмірі 2 000 грн. 00 коп. за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

У забезпечення виконання зобовязання, що виникло у відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_3 за договором позики, 26.03.2009 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку позивачеві житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Скорохода, який складається з житлового будинку з прибудовами літ. «А-1», літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «В», льоху літ. «Г», льоху літ. «М», навісу літ. «Л», сараю літ. «З», сараю літ. «Д», вбиральні літ. «И», огорожі № 1, хвіртки № 3, хвіртки № 4, огорожі № 5, які розташовані на земельній ділянці розміром 542 кв.м. Предмет іпотеки належить відповідачу ОСОБА_2 на таким чином: 67/100 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 07.07.1989 року за р. № 1-2178, зареєстрованим в ХМБТІ 25.07.1989 року, реєстровий номер запису 4003; 33/100 частин на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 26.09.1989 року за р. № 3-2792, зареєстрованим в ХМБТІ 14.11.1989 року, реєстровий номер запису 4003. Загальна вартість предмета іпотеки згідно даних з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ» 19.03.2009 року за № 22206764, становить 97 069 грн. 00 коп. В п. 6 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2009 року сторони оцінили предмет іпотеки в суму 97 069 грн. 00 коп.

26.01.2010 року позивач ОСОБА_1 додатково позичив відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_7 7 060 доларів США, та сторонами розстрочене повернення позичальниками боргу до 26.01.2011 року, про що між ними були укладені додатковий договір № 1 до договору позики від 26.03.2009 року та додатковий договір № 1 до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2009 року про внесення до них змін відповідного змісту.

Крім того, в якості додаткового забезпечення виконання відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобовязань за договором позики, 26.01.2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким відповідач ОСОБА_4 поручився за виконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 їхніх обовязків за договором позики від 26.03.2009 року та додатковим договором № 1 до нього від 26.01.2010 року і став із ними солідарним боржником за цими договорами.

Відповідачі лише частково виконали свої зобовязання повернувши позивачеві тільки 360 доларів США.

25.02.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова по справі № 642/237/14ц (провадження № 2/642/277/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики встановлено, що відповідачі виконали свої зобовязання з повернення боргу за договором позики лише частково на суму 360 доларів США, і неповернутою залишилась частина позики на суму 14 860 доларів США. У звязку з цим, суд частково задовольнив позов ОСОБА_1 і вирішив солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на його користь суму основного боргу за договором позики від 26.03.2009 року в сумі, еквівалентній 14 860 доларам США за курсом НБУ станом на 18.11.2014 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням від 05.05.2015 року по справі № 642/237/14-ц (провадження № 22ц/790/2915/15) апеляційний суд Харківської області вирішив змінити рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року, в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України, процентів в порядку ч. 1 ст. 625 ЦК України, неустойки скасувати, зазначені вимоги задовольнити частково: стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 313 991 грн. 80 коп., проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України 129 874 грн. 27 коп., три проценти річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 36 383 грн. 22 коп., неустойку 100 000 грн. 00 коп., а всього 580 249 грн. 39 коп.; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по 1 720 грн. 50 коп. з кожного. 10.06.2015 року по справі № 642/237/14-ц (провадження № 22ц/790/2915/15) апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу про внесення виправлення описок та арифметичних помилок, допущених в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05.05.2015 року, якою, крім іншого, в абзаці 3 резолютивної частини рішення замість помилково «суму основного боргу 313 991,8 грн, проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України 13 874,27 грн., 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 36 383,22 грн., неустойку 100 000 грн., всього 580 249,39 грн.» вирішив вказати правильно «суму основного боргу 314 027,39 грн., проценти в порядку ч. 1 ст. 1048 ЦК України 138 142,47 грн., 3% річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 36 387,45 грн., неустойку 100 000 грн., всього 588 557,31 грн.». В частині стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат по 1 720 грн. 50 коп. резолютивна частина рішення апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року не змінювалась.

Таким чином, розмір неповернутої частини позичених відповідачами у позивача коштів за договором позики від 26.03.2009 року вже був предметом судового розгляду і визначений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, додаткового доказування не потребує.

Представник позивача стверджує, що визначена зазначеними судовими рішеннями сума боргу відповідачів за договором позики від 26.03.2009 року та додатковими договором № 1 до нього від 26.01.2010 року позивачеві не сплачена, примусове стягнення боргу за виконавчими листами не проведене.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 137 ЦПК України, суд зобовязаний витребувати докази за вмотивованими клопотаннями сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, проте з власної ініціативи витребувати докази суд не вправі.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 або іншою особою їхніх зобовязань за договором позики від 26.03.2009 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, суд приймає твердження позивача про невиконання відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобовязань з повернення боргу за договором позики від 26.03.2009 року та додатковим договором № 1 до нього від 26.01.2010 року у визначеному судовими рішеннями розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобовязання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Оскільки у визначеному судовим рішенням розмірі відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 свого боргу за договором позики не повернули, це грошове зобовязання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося, позивач має право на стягнення з них процентів за користування позикою на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України, а відповідачі продовжують нести цивільно-правову відповідальність, передбачену законом.

Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 договором поруки від 26.01.2010 року не встановлено обмежень обсягу або додаткової відповідальності поручителя перед кредитором, і відповідач ОСОБА_4 відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

Позивачем визначений розмір належних до стягнення з відповідачів на свою користь процентів за користування позикою на підставі ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ за період з дня попереднього звернення в суд із позовом 18.11.2014 року по день звернення в суд із позовом 06.07.2015 року на загальну суму 2 170 доларів США, із якою суд погоджується і яка відповідно до офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на 23.10.2015 року на рівні 2 257,4677 грн. за 100,00 доларів США, складає 48 987,04 грн.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений в договорі або законом.

Позивачем вірно обрахована сума належних до стягнення з відповідачів трьох процентів річних за 229 днів в період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в розмірі 279 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на рівні 2 257,4677 грн. за 100,00 доларів США складає 6 298,33 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Умовою п. 4 договору позики від 26.03.2009 року, залишеною без змін додатковим договором № 1 від 26.01.2010 року, сторонами встановлено неустойку в розмірі 2 000 грн. 00 коп. за кожен день прострочення повернення позивачеві боргу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положення п. 4 договору позики від 26.03.2009 року про неустойку відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Оскільки укладений сторонами договір позики від 26.03.2009 року є чинним, не розірваний, не визнаний в установленому порядку нікчемним чи недійсним, він підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобовязання.

Позивач має право на нарахування відповідачам неустойки за 229 днів в період з моменту предявлення попереднього позову 18.11.2014 року по день звернення в суд із новим позовом 06.06.2015 року, що складає 458 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правовою допомогою, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати всі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно висновків п. 27 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача.

Жодні відомості щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру неустойки, суду не повідомлено і матеріали справи не містять.

Заяви про зменшення неустойки від відповідачів суду не надходило, тому суд не вбачає правових підстав для її зменшення.

Однак, окрім вимог про стягнення з відповідачів процентів за користування позикою, трьох процентів річних і неустойки за договором позики, позивач висуває також вимогу звернути стягнення на іпотечне майно житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., в м. Харкові.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про задоволення його вимог до відповідачів за договором позики від 26.04.2009 року в редакції згідно додаткового договору № 1 від 26.01.2010 року в сумі 591 998 грн. 31 коп. згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 05.05.2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, а також вимог про стягнення з відповідачів процентів за позикою та трьох процентів річних за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі, еквівалентній 2 449 доларам США та неустойки за період з 19.11.2014 по 06.07.2015 року в сумі 458 000 грн. 00 коп. зверненням стягнення на переданий йому відповідачем ОСОБА_2 в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., в м. Харкові.

При цьому, суд зазначає, що відповідно п. 42 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є іпотекодавцем житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода в м. Харкові, на який позивач просить звернути стягнення, задля уникнення подвійного стягнення, проценти за позику та три проценти річних за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі, еквівалентній 2 449 доларам США, та неустойка за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі 458 000 грн. 00 коп. стягненню з неї не підлягають.

Отже, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а стягнення нарахованої заборгованості задовольняється судом лише з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Згідно ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві.

В своїй заяві позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно шляхом надання йому як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі в порядку процедури згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Тому, суд приходить до висновку про законність вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням визначеної ст. 38 Закону процедури продажу шляхом надання позивачу як іпотекодержателеві права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю.

Згідно розяснень, що містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., резолютивна частина рішення суду, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, має відповідати як вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній повинна бути зазначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

З метою реального виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу його позивачем як іпотекодержателем будь-якій особі - покупцю, суд вважає за доцільне задовольнити його вимогу про передачу йому предмета іпотеки в управління на період до його реалізації та про звільнення предмета іпотеки від майна та речей відповідачів, а також майна та речей будь-яких інших осіб, що перебувають там з їх дозволу чи згоди або без таких дозволу або згоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись п. п. 9, 27, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.0.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 6, 20, 526, 530, 545, 546, 548, 549, 551, 554, 559, 589, 599, 610 612, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст. 7, 11, 33, 34, 38 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 59 61, 76, 77, 79, 88, 137, 157, 212 216, 218, 224 226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) солідарно на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) гривневий еквівалент процентів за користування позикою за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі 48 987 грн. 04 коп., трьох процентів річних за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі 6 298 грн. 33 коп., а також неустойку за період з 19.11.2014 року по 06.07.2015 року в сумі 458 000 грн. 00 коп., а всього 513 285 (пятсот тринадцять тисяч двісті вісімдесят пять) грн. 37 коп.

В рахунок задоволення вимог позивача до відповідачів за договором позики від 26.04.2009 року в редакції згідно додаткового договору № 1 від 26.01.2010 року в сумі 591 998 грн. 31 коп. згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 05.05.2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, а також в рахунок вимог про стягнення з відповідачів гривневого еквіваленту процентів за користування позикою, трьох процентів річних та неустойки за період з 19.11.2014 по 60.07.2015 року на суму 513 285 грн. 37 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., в м. Харкові із застосування визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Надати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) право особисто та через представників предявляти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність майна на праві власності, про кількість продажів, визначену нормативну вартість), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень обєктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна та будь-які інші документи в державній реєстраційній службі, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, повязані з продажем предмета іпотеки;

Виселити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода в м. Харкові;

З метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації, передати предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул. Скорохода, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., в м. Харкові в управління ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) з наданням права обладнання новими охоронними пристроями, вільного доступу до іпотечного майна, зміни замків, укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, а також укладення договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати;

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) понесені ним документально підтверджені судові витрати в сумі 3 654 грн. 00 коп. по 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський