УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління Держземагентства в Києво-Святошинському районі Київської області, Головне управління Держземагентства у Київській області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, про визнання недійсними договорів, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_6, про захист честі, гідності, відшкодування шкоди, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, а також касаційною скаргою ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_10 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними договорів, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності, посилаючись на те, що в січні-лютому 2014 року втратив державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Право власності на дану земельну ділянку він набув від свого діда ОСОБА_11 згідно договору дарування від 27 червня 2008 року, в свою чергу, дана земельна ділянка належала ОСОБА_11 на підставі дублікату державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Тарасівською сільською радою 23 червня 2008 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер. В лютому 2014 року, звернувшись до Управління Держземагентства для отримання копії державного акту з архіву, він дізнався про відмову у видачі копії, аргументоване тим, що на дану земельну ділянку з одним і тим же кадастровим номером існує два акти. Як йому стало відомо, незаконним власником даної земельної ділянки став його родич ОСОБА_5, який набув право власності на земельну ділянку згідно договору дарування від 28 жовтня 2010 року, дарувальником за яким виступив його дід ОСОБА_11, а документом, що посвідчував право власності, став державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 10 лютого 2004 року, який на той час вважався втраченим і замість нього був виготовлений дублікат. Право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_5 18 вересня 2013 року; того ж дня, той самий приватний нотаріус посвідчив договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким право власності на земельну ділянку перейшло від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 Просив визнати недійсним договір дарування від 28 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 10 лютого 2004 року і скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, та скасувати державну реєстрацію права власності на ОСОБА_6 на земельну ділянку; витребувати від ОСОБА_6 як добросовісного набувача на користь ОСОБА_4 земельну ділянку пл. 0,1517 га. по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на дану земельну ділянку, покласти на відповідачів судові витрати.

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист честі, гідності, відшкодування шкоди, посилаючись на те, що позов ОСОБА_4 вважає необґрунтованим та безпідставним, а поведінку ОСОБА_4 щодо обставин, пов'язаних із його намаганням заволодіти земельною ділянкою, недобросовісними та протиправними; викладена в позові ОСОБА_4 інформація та висновки є неправдивою інформацією, яка принижує його честь та гідність та порочить його ділову репутацію, фактично звинувачуючи його у вчиненні неправомірних та злочинних дій, в тому числі і щодо нього, якими порушуються його права позивача. Просив визнати, що інформація щодо нього, поширена ОСОБА_4 у його позовній заяві від 08 липня 2014 року, поданій до Києво-Святошинського районного суду, не відповідає дійсності, а відтак є недостовірною та наносить шкоду його особистим правам, інтересам та шкодить його діловій репутації; зобов'язати ОСОБА_4 публічно вибачитися перед ним, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на його користь грошову компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 60 900 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування, укладений 28 жовтня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 лютого 2004 року на земельну ділянку пл. 0,1517 га. (кадастровий номер НОМЕР_3), яка розташована по АДРЕСА_1, та скасовано його державну реєстрацію.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 залишено без змін.

Стягнуто зі ОСОБА_5, ОСОБА_6, з кожного, на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 444 грн 86 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року в частині відмови в позові ОСОБА_4 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_10 просять скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року та ухвалити у справі нове рішення по суті позовів.

Касаційні скарги обґрунтовані порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційних скарг правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові ОСОБА_11, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2010 року; оскаржуваний державний акт отриманий ОСОБА_11 в передбаченому законом порядку і не підлягає скасуванню; позивач не довів в судовому засіданні факт вибуття майна з його володіння не з його волі, не вказав, яким саме чином майно вибуло з його володіння.

Відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_5 про захист честі, гідності, відшкодування шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд (у цій частині), виходив з того, що позивачем не доведено підставності даного позову.

Щодо висновків районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування, укладеного 28 жовтня 2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_5, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 10 лютого 2004 року та скасування його державної реєстрації, то апеляційний суд визнав такі висновки безпідставними і задовольнив позов у цій частині у звезу з доведеністю ОСОБА_4 факту невідповідності таких правочинів вимогам закону.

Доводи касаційних скарг та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_10 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська