Справа № 462/4225/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом прокурора Залізничного району м.Львова в інтересах держави в особі Комунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину,

встановив:

Прокурор Залізничного району м.Львова вінтересах держави в особі Комунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова звернувся з позовом в суд простягнення з ОСОБА_1 2441,60 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.02.2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.128 КК України, а саме в тому, що він 02.12.2013 року о 18 год. 30 хв. на вулиці Городоцька, 257, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_2 тяжкого тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_2 удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_2 впав на землю та отримав згідно висновку судово-медичної експертизи №2/14 від 10.10.2014 року черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння потиличної кістки зліва з переходом на основу черепу із забоєм головного мозку, крововиливом під тверду та в мяку оболонки головного мозку справа, поступленням повітря в порожнину черепу із садном над місцем перелому. У звязку із заподіяними внаслідок злочину тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Комунальної 8-ої міської клінічної лікарні м.Львова в період з 02.12.2013 року по 20.12.2013 року. Вартість такого лікування становить 2441,60 грн. і на даний час відповідачем не відшкодована.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника прокуратури, який подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду.

Судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.02.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.128 КК України, та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт (а.с. 4-5).

Згідно вироку суду, ОСОБА_1 02.12.2013 року о 18 год. 30 хв. на вулиці Городоцька, 257, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_2 тяжкого тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_2 удар кулаком в обличчя, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_2 впав на землю та отримав згідно висновку судово-медичної експертизи №2/14 від 10 жовтня 2014 року черепно-мозкову травму у вигляді перелому склепіння потиличної кістки зліва з переходом на основу черепу із забоєм головного мозку, крововиливом під тверду та в мяку оболонки головного мозку справа, поступленням повітря в порожнину черепу із садном над місцем перелому. Вказана травма була небезпечна для життя в момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

З аналізу ч.4 ст.61 ЦПК України вбачається, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 у звязку із заподіянням йому ОСОБА_1 02.12.2013 року тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенніКомунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в період з 02.12.2013 року по 20.12.2013 року (а.с.3).

Згідно ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України за №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до довідкиКомунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова від 30.12.2013 року (а.с.3) вартість лікування ОСОБА_2 за період з 02.12.2013 року по 20.12.2013 року складає 2441,60 грн.

Судом також встановлено, та підтверджується довідкою Комунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова №1854 від 11.12.2015 року, що кошти за лікування ОСОБА_2 в сумі 2441,60 грн. не надходили, а тому покликання відповідача в його заяві від 11.08.2015 року, що він оплатив згідно квитанції вказану суму коштів, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного, оскільки позивачем проведено лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2, у зв'язку з чим понесено витрати на загальну суму 2441,60 грн., а відповідач визнаний винним, на підставі вироку суду, у скоєнні даного злочину, суд вважає підставними позовні вимоги про відшкодування понесених позивачем витрат за рахунок відповідача ОСОБА_1

В той же час, оскільки судом встановлено, що Комунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Львова, а відтак позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача вказані витрати в користь місцевого бюджету м.Львова.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1206 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м.Львова понесені Комунальної 8-ої клінічної лікарні м.Львова витрати в розмірі 2441,60 грн. на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2

В решті - позовні вимоги відхилити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 243,60 грн. судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.