Справа № 453/370/14 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/595/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: Славська селищна рада Сколівського району Львівської області, Сколівська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання заповітів недійсними -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_6, яким позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8, посвідчений 04.01.1997 року секретарем виконавчого комітету Славської селищної Ради народних депутатів Сколівського району Львівської області ОСОБА_9 та зареєстрований у реєстрі під № 2.

Просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3, посвідчений 13.06.2007 року секретарем виконавчого комітету Славської селищної ряди Сколівського району Львівської області ОСОБА_10 та зареєстрований у реєстрі під № 61.

Обґрунтовував позов тим, що об'єкт спадкування за цими заповітами - житловий будинок АДРЕСА_1 - належить йому відповідно до заповіту ОСОБА_11, посвідченого 09.02.2009 року приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 Оспорювані правочини вважає недійсними, так як були складені особою, яка не мала на це права, а також були складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Рішення оскаржили ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_2 Просять його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вимог ОСОБА_6 Посилаються на неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказують на те, що суд невірно визначив характер спірних правовідносин, не звернув уваги на недійсність заповітів з огляду на порушення вимог закону щодо форми та посвідчення. Посилаються і на те, що суд ухвалив рішення з порушенням вимог закону про належність та допустимість доказів зі сторони відповідача, а також не дав належної оцінки доказам зі сторони позивача. Вважають, що суд вийшов за межі позову, а це є порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання скарги, ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4 та представника третьої особи ОСОБА_5 на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що згідно заповіту, складеного 04.01.1998 року у приміщенні Славської селищної Ради народних депутатів Сколівського району Львівської області і посвідченого секретарем виконкому Славської селищної Ради народних депутатів Сколівського району Львівської області ОСОБА_9., ОСОБА_7 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося та все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_8

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно заповіту, складеного 13.06.2007 року у приміщенні Славської селищної ради Сколівського району Львівської області і посвідченого секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_10, ОСОБА_8 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося та все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_3

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Спірним майном є будинок на АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення апеляційного суду Львівської області від 05.07.2012 року право власності на будинок на АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом від 13.06.2007 року .

Як убачається із заповіту, складеного 09.02.2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_11 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося та все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право ОСОБА_6

11.03.2009 року Сколівської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу по смерті ОСОБА_11

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції вірно виходив із того, що оспорюваними правочинами спадкові права ОСОБА_6 не порушені, так як вони відсутні.

Як зазначалося вище, спадкодавець міг заповісти лише те, на що мав право.

Жодних майнових прав на спірний будинок на АДРЕСА_1 спадкодавець ОСОБА_11 не мав.

Це випливає із рішення апеляційного суду Львівської області від 05.07.2012 року, зокрема із встановленої обставини про первинне оформлення права власності на будинок в 1962 році після його побудови ОСОБА_7 у 1958 році. Цей будинок спадкодавець ОСОБА_7 заповів 04.01.1998 року ОСОБА_8, а останній після смерті спадкодавця у 2002 році прийняв спадщину у встановленому чинним на той час законодавством порядку і заповів його 13.06.2007 року ОСОБА_3

Дані обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили і в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Отже, жодних документів про право ОСОБА_11 на спірний будинок матеріали справи не містять і тому він не заповідав це майно на користь ОСОБА_6

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорюючи заповіти ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 від 04.01.1998 року і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 від 13.06.2007 року, позивач убачав їх недійсність з огляду недодержання вимог щодо його форми та посвідчення (ст.ст. 541, 542 ЦК УРСР 1963 року, ст. 1247 ЦК України), а саме: не вказано місце і час складання кожного, посвідчені особами, які не мають на це права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі в їх сукупності і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання заповітів недійсними.

Із оспорюваних заповітів випливає, що обидва вони були складені у селищі Славське Сколівського району Львівської області, перший 04.01. 1998 року, другий - о 17 год. 15 хв. 13.06.2007 року в приміщенні Славської селищної ради. Обидва заповіти посвідчені секретарем виконавчого комітету ради: ОСОБА_9 і ОСОБА_10 відповідно

Згідно рішення виконкому Славської селищної ради №14 від 28.01.1994 року обов'язки по вчиненню нотаріальних дій було покладено на секретаря селищної ради ОСОБА_9 (а.с. 74), а згідно рішення №10 від 03.05.2006 року цього ж виконавчого комітету - на секретаря ОСОБА_10

Місце вчинення правочинів відповідає приписам ст.ст. 211, 647 ЦК України.

Таким чином доводи позову, як і апеляційної скарги про те, що заповіти були вчинені без зазначення часу і місця складення, як і про посвідчення неповноважними особами не знайшли свого підтвердження.

Оцінюючи другий примірник заповіту від 04.01.1998 року, наданого Сколівською селищною радою для огляду в судовому засіданні (оригінал) та копію із першого примірника заповіту від 04.01.1997 року, виданого Сколівською селищною радою заповідачу після його складання, колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про їх тотожність всупереч розбіжності у році їх складання.

Окрім тотожності змісту цих примірників заповіту, цей висновок ґрунтується і на даних із реєстра Сколівської селищної ради для реєстрації нотаріальних дій за 1996 - 2000 роки, де під порядковим №2 за 1998 рік міститься запис про складання та посвідчення заповіту ОСОБА_7 04.01.1998 року (аркуш 21 реєстра). 04.01.1997 року селищна рада не вчиняла жодних нотаріальних дій, де першим записом значиться 16.01.1997 року (аркуш 11 реєстру).

Цей висновок базується на показаннях свідка - представника селищної ради, котра засвідчила про виправлення року вчинення нотаріальної дії на примірнику заповіту, що був у селищній раді після виявлення такої помилки.

Ці свідчення узгоджуються із оригіналом другого примірника заповіту, де убачається виправлення машинописним текстом року вчинення нотаріальної дії.

Отже, правова оцінка заповіту від 04.01.1998 року не свідчить про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: