Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 липня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Грищенка М.В.,

при секретарі - Дубчак Н.В.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що він позичив ОСОБА_3 гроші в сумі 54000,00 гривень, на підтвердження чого відповідачем надано особисто написану розписку від 12.01.2014 року. По усній домовленості відповідач зобов'язався повернути кошти до 12 березня 2014 року. В зазначений термін відповідач свого зобов'язання не виконав. 17.04.2014 року написав відповідачу лист-вимогу про повернення коштів. 02.06.2014 року при особистій зустрічі відповідач попросив відтермінувати повернення коштів і знову позичив у позивача кошти в сумі 26000,00 гривень. З відповідачем домовились, що в розписці буде вказана загальна сума позики, яка становить 80000,00 гривень. Відповідачем було надано особисто написану розписку з терміном повернення коштів 30.06.2014 року. З дня закінчення терміну повернення позики відповідач на телефонні дзвінки не відповідав, за адресою проживання його важко застати вдома. 14.07.2014 року відповідачу було направлено претензію, яка була повернута відправнику після закінчення встановленого строку зберігання на поштовому відділенні.

Посилаючись на ст.625 ЦК України, позивач вважав, що відповідач повинен йому додатково сплатити три проценти річних від суми боргу, що згідно розрахунку складає 644,38 гривень.

Також позивач зазначив, що відповідач заподіяв йому і моральну шкоду , яку повинен відшкодувати шляхом виплати грошової компенсації в розмірі 10000,00 гривень.

Посилаючись на ст.ст. 526, 610, 625, 626, 1046, 1047 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу по розписці в розмірі 80000,00 гривень, 3 % річних від суми боргу у розмірі 644,38 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у розмірі 906,44 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю та відшкодувати з відповідача понесені витрати по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_3, який вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, в судове засідання не з'явився повторно, не повідомив про причини неявки і від нього не надходило заяв про відкладення розгляду справи чи можливість розгляду справи за його відсутності.

Суд, керуючись ч.4 ст.169. ч.1 ст.224 ЦПК України, якими передбачено вирішення справи судом на підставі наявних у ній даних чи доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з можливістю ухвалення заочного рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 січня 2014 року позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір позики. За цим договором позивач надав ОСОБА_3 позику в сумі 54000,00 гривень, а відповідач ОСОБА_3 передав позивачу ОСОБА_2 власноручно написану розписку про зобов'язання повернути позивачеві 54000,00 гривень.

02 червня 2014 року позивач ОСОБА_2 додатково передав відповідачу ОСОБА_3 у позику ще 26000,00 гривень та сторонами було погоджено строк повернення всієї суми позики у розмірі 80000,00 гривень в строк до 30 червня 2014 року.

На підтвердження переукладення договору позики в сумі 80000,00 гривень з строком повернення 30 червня 2014 року відповідач ОСОБА_3 передав позивачу ОСОБА_2 особисто написану розписку.

За поясненнями представника позивача відповідач ОСОБА_3 не повернув позивачу борг у визначений договором строк, ухиляється від повернення боргу в сумі 80000,00 гривень.

Правовідносини між фізичними особами щодо договорів позики регулюються нормами ст.ст.1046-1053 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Факт складення розписки та сума отриманої позики, розмір невиконаних позикових зобов'язань на час розгляду справи відповідачем не оспорюються.

Таким чином, між сторонами у справі виникли зобов'язальні правовідносини, які виникають із договору позики.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

По справі встановлено, що сторони домовилися про строк повернення позики в розмірі 80000,00 гривень до 30 червня 2014 року і даний факт відповідачем не оспорюється.

Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав і не повернув позивачу кошти за договором позики у погоджений сторонами строк.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, застосувавши системний аналіз наведених норм закону в сукупності зі встановленими обставинами справи, суд приходить до висновку, що між сторонами даної справи виникли договірні зобов'язання, що випливають із договору позики, за яким відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав і відповідно до написаної ним розписки не повернув позивачеві отриману суму позики у визначений договором строк, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Суд вважає вірним розрахунок позивача розміру 3% річних від суми заборгованості за договором позики, яка становить 644,38 гривень, і відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України вимога про стягнення вказаної суми з відповідача є обгрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки за укладеним між сторонами договором позики визначений строк виконання і боржник ОСОБА_3 прострочив виконання вказаного грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів і дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики з урахуванням 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання в загальній сумі 80644,38 гривень ( 80000,00 + 644,38 = 80644,38).

Вимоги позивача про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї та близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки цивільно-правові відносини, які виникли між сторонами, ґрунтуються на підставі договору позики, умовами якого право на відшкодування моральної шкоди у разі порушення його умов не передбачене, суд знаходить позов в цій частині безпідставним, тому у задоволені позову в цій частині відмовляє.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України, та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат зі сплати судового збору 806,44 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 10,11,15,60,79,88, 169 ч.4, 209,212-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 80644,38 гривень ( вісімдесят тисяч шістсот сорок чотири гривень 38 копійок ) як суму боргу за позиковим зобов'язанням та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання.

В задоволенні позову в іншій частині про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 806,44 гривень на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко