Номер провадження: 22-ц/785/8843/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника АТ „Ощадбанк - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ „Державний ощадний банк України до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив (остання редакція а.с.37) до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № 16 в буд.№ 9 по вул. Єлісаветинській в м.Одесі, що був укладений 26.03.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим номером 208; скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на квартиру; скасування рішення державного реєстратора щодо припинення іпотеки квартири; скасування рішення державного реєстратора щодо припинення обтяження квартири; рішення суду направити на виконання реєстраційній службі ОМУЮ для виконання, визначити що рішення суду є підставою для поновлення запису про право власності на квартиру за ОСОБА_4, та стягнути з ОСОБА_3 судовий збір.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27.06.2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №2382-н на строк до 27.06.2018 року В забезпечення даного кредитного договору з ОСОБА_4 27.06.2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме спірна квартира, та було накладено заборону на відчуження цієї квартири. У звязку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.01.2014 року (справа №522/1894/14) звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та виселено ОСОБА_4 з квартири. Однак, під час проведення виконавчих дій позивачу стало відомо, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013 року (справа №1522/2799/13-ц) за позовом ОСОБА_4 до позивача було задоволено позов та визнано кредитний договір таким, що не укладався, визнано недійсним договір іпотеки з моменту його укладення, виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Під час перевірки правомірності такого рішення, зясувалось, що згідно відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу Приморського районного суду м.Одеси «Д-3» за такими обліково-статистичними номерами судом не зареєстровано жодної цивільної справи та не реєструвалась позовна заява ОСОБА_4 до Банку з зазначеними позовними вимогами, про що надана відповідна довідка судом.

У звязку з тим, що ОСОБА_4 незаконно скористався підробленим рішенням суду від 08.04.2013 року та 16.02.2013 року державним реєстратором ОМУЮ було припинено заборону відчуження, а також припинено іпотеку квартири, яка перебувала в іпотеці у Банку.

26.03.201 року ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав вказану квартиру ОСОБА_3

Згідно ухвали суд від 08.09.2015 року заяву представника відповідача реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_7 задоволено. Провадження у цивільній справі в частині позовних вимог: скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3, щодо скасування рішення про припинення іпотеки квартири, щодо скасування рішення припинення обтяження квартири - закрито.

Таким чином на розгляді у суду залишились позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення судових витрат.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08.09.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ „Державний ощадний банк України відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ „Ощадбанк звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 16 в буд.№ 9 по вул. Єлісаветинській в м.Одесі, що був укладений 26.03.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим номером 208; визначити, що рішення суду є підставою для поновлення запису про право власності на дану квартиру за ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ „Державний ощадний банк України в особі філії ООУ АТ „Ощадбанк сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

27.06.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нині ПАТ) та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №2382-н у сумі 1155000 грн. під 19,5 процентів річних на строк 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 27.06.2018 року (а. с. 4-10).

Крім того, 27.06.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нині ПАТ) та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки в забезпечення вищевказаного кредитного договору, предметом якого є трьохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 88,6 кв. м., житловою площею 73,7 кв.м. та належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.04.1996 року (а. с.11-16).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2015 року за №94216911, право власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 припинено в реєстрі іпотек на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2015 року, та 16.02.2013 року іпотеку було припинено на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013 року №1522/2799/13-ц; в реєстрі обтяжень мається інформація про винесення запису про обтяження :5224535 на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження Другого Приморського ВДВС ОМУЮ та яке було також припинено 20.03.2015р. на підставі рішення суду від 24.02.2015 року (справа №522/623/14-ц) ; запис про обтяження :8745648 від 27.06.2008 року про іпотеку припинено 16.02.2015 року на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.04.2013р. №1522/2799/13-ц; та запис про обтяження : 8904171, накладеного згідно постанови ВП №46354715 про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження виданий 16.02.2015 року Другим Приморським ВДВС ОМУЮ , яке було також припинено 20.03.2015 року на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24.02.2015 року (справа №522/623/14-ц).

Згідно відповіді керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси від 24.04.2015 року на запит представника позивача повідомлено, що перевіркою відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» встановлено, що за обліково-статистичними номерами: справи №522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц судом не зареєстровано жодної цивільної справи; також не зареєстровано позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек за період з 01.01.2010 року по день відповіді (а. с.21).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що на час посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу спірної квартири заборона на її відчуження та запис про обтяження про іпотеку були припинені. Рішення суду про визнання недійсними та скасування зазначених записів державних реєстраторів про припинення цих записів відсутнє. Позивач не будучи стороною за даним договором купівлі-продажу та не будучи власником зазначеної квартири звернувшись з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири обрав неправильний спосіб захисту прав, оскільки в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобов'язань.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може.

Як вбачається з матеріалів справи та перевірено апеляційним судом, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року, позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2550484,18 грн. визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів банком, як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з визначенням початкової ціни предмету іпотеки та передачею предмету іпотеки в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 08.07.2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року.

Під час виконання рішення суду, яке вступило в законну силу з`ясувалося, що у Єдиному Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна вчинено запис про припинення державної реєстрації іпотеки відносно квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року.

Крім того відносно вказаної квартири 20.03.2015 року зареєстровано припинення обтяження, накладеного 01.04.2014 року Постановою Другого ДВС Одеського міського управління юстиції у вигляді арешту та оголошення заборони відчуження. Підставою припинення обтяження є рішення Приморського районного суду м. Одеси 24.02.2015 року.

Таким чином, перешкодою у реалізації позивачем своїх прав іпотекодержателя, на користь якого звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги, зокрема є:

- запис від 16.02.2015 року про припинення державної реєстрації іпотеки відносно квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року;

- запис від 20.03.2015 року про припинення обтяження, накладеного 01.04.2014 року Постановою Другого ДВС Одеського міського управління юстиції у вигляді арешту та оголошення заборони відчуження на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси 24.02.2015 року;

- договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 26.03.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 208.

Як вже зазначалося, керівник апарату Приморського районного суду м. Одеси надаючи відповідь від 24.04.2015 року зазначив, що перевіркою відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» встановлено, що за обліково-статистичними номерами: справи №522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц судом не зареєстровано жодної цивільної справи; також не зареєстровано позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек за період з 01.01.2010 року по день відповіді.

Зазначені у витязі з Єдиного Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна номери рішень Приморського районного суду м. Одеси -№522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц є унікальними номерами, які присвоюються кожній заяві, що надходить до суду, після чого через ситему автоматичного розподілу визначається головуючий суддя та справи у встановленому порядку передаються судді на розгляд. При цьому обов`язково заводиться статистична картка де відображається рух заяви (справи) .

Тобто виключається сама можливість надходження будь-якої заяви (не лише позовної) без привласнення їй унікального номеру та номеру провадження в залежності від категорії справи. І абсолютно виключена можливість передачі позовної заяви судді без її реєстрації, привласнення номеру, заведення справи та статистичної картки обліку, автоматичного розподілу тощо.

Оскільки за підписом вищої посадової особи апарату Приморського районного суду м.Одеси суду (керівника) надана офіційна відповідь від 24.04.2015 року про проведену перевірку відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» за наслідками якої встановлено, що за обліково-статистичними номерами справи №522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц судом не зареєстровані; також взагалі не зареєстровано будь-якої позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек за період з 01.01.2010 року по день відповіді, то апеляційний суд дану відповідь керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси не може не прийнятти до уваги.

Сам по собі факт відсутності кримінального провадження з приводу підроблення судового рішення не спростовує відомості, які встановлені за наслідками перевірки відомостей електронного реєстру автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» про відсутність в Приморському районном у суді м. Одеси справ №522/623/14-ц та №1522/2799/13-ц та відсутність реєстрації позовної заяви ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек за період з 01.01.2010 року по 24.04.2015 року.

Оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2013 року на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, фактично не ухвалювалося і у період з 01.01.2010 року до 24.04.2015 року цивільна справа № 1522/2799/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору таким що не укладався, договору іпотеки недійсним, вилучення з Запису реєстру заборон відчуження нерухомого майна та державного реєстру іпотек у провадженні Приморського районного суду м. Одеси не знаходилася, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі неіснуючого (сфальсфікованого) рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Такий висновок узгоджується із положенням ст. 204 ЦПК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв`язку із підробленням судового документу - рішення суду, яке судом у встановленому законом порядку не ухвалювалося) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

При таких обставинах одним із способів захисту прав іпотекодержателя може бути застосування механізму реалізації переважного права на іпотечне майно, передбачене нормами ст. 23, 33, 39 Закону України «Про іпотеку».

Як вже зазначалося заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.01.2014 року, яке вступило в законну силу, звернуто стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2550484,18 грн. та визначено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів банком, як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з визначенням початкової ціни предмету іпотеки та передачею предмету іпотеки в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Тому кредитором оспорені дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірної квартири під час зняття за судовим рішенням обтяження та право власності нового набувача, пред`явленням відповідної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Проте відчужувати предмет іпотеки іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Тобто, ст. ст. 9,12 Закону України «Про іпотеку» містять підстави нікчемності правочину при продажу іпотечного майна саме іпотекодавцем.

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, відчуження іпотечної квартири стало можливим завдяки припиненню державної реєстрації обтяження у зв`язку з представленням судового рішення про визнання договору іпотеки недійсним, яке судом у передбаченому законом порядку не ухвалювалося і в юридичному сенсі не існувало і не існує.

Тому є всі підстави для набуття висновку про те, що відчуження іпотечного майна відбулося поза волею іпотекодержателя, тобто без його згоди на це.

Таким чином, договір укладений між іпотекодавцем ОСОБА_4 та покупцем майна ОСОБА_3 є недійсним в силу закону, тобто нікчемним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто провочин є дійсним до того моменти, поки суд не визнає його недійсним. Виходячи з положень ст. 204 ЦК України для того щоб повернути своє майно, власнику необхідно спочатку визнати відплатний договір, на підставі якого особа, що немала права на відчуження майна відчужила добросовісному набувачу майно власника, недійним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Як вбачається з ст. 216 ЦК України, позов про застосування реституції може заявлятись окремо від позову про визнання правочину недійсним та взагалі є окремою позовною вимогою, що направлена на захист прав власності і застосування реституції як такої, після визнання правочину недійсним є необовязковим.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлені вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка за іпотечним договором передана в іпотеку і була відчужена іпотекодавцем без згоди іпотеко держателя.

Отже вимоги про застосування в розумінні ст. 216 ЦК України наслідків недійсності правочину (реституції), позивачем не заявлені.

Згідно ст. 9 Закону державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора, повязану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з аналізу вище вказаних норм права випливає, що записи про право власності скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Єдиною підставою внесення до Державного реєстру запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України «Про деякі питання, повязані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 8 лютого 2013 року № 01-06/319/2013 року звернуто увагу судів на зміну законодавчого підходу до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону (мається на увазі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-РУ), за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (мається на увазі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV) передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав».

Таким чином для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5.

При цьому не набрання законої сили рішенням суду про скасування рішення державного реєстратора законої сили є однією з підстав для прийняття Державним реєстратором рішення щодо відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

В межах розгляду даної цивільної справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2015 року провадження за заявленими позивачем вимогами про скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3, про скасування рішення державного реєстратора про припинення іпотеки квартири, про скасування рішення державного реєстратора про припинення обтяження квартири закрито з посиланням на те, що дані вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дана ухвала ПАТ «Державний ощадний банк України» не оскаржена і в апеляційному порядку не переглядалася.

Враховуючи викладене відсутні підстави для задоволення вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» про визначення, що рішення суду апеляційної інстанції про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 26 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотарільного округу ОСОБА_5 є підставою для поновлення Державною реєстраційною службою (Державним реєстратором) запису про право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі якщо апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції або ухвалює нове рішення суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга ПАТ Державний ощадний банк України» задоволена частково, рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення вимог, з відповідачів ОСОБА_3 Ю,.В. та ОСОБА_4 у рівних частках на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого у суді першої інстанції за подання позову з вимогою немайнового характеру в сумі 243 грн. 60 коп., судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги в сумі 267 грн. 90 коп., а всього на загальну суму 510 грн. 56 коп., тобто по 255 грн. 78 коп. з кожного.

Таким чином, судова колегія доходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного 26 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотарільного округу ОСОБА_5, реєстровий № 208. В іншій частині вимог належить відмовити. Судові витрати підлягають перерозподілу.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника АТ „Ощадбанк ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 вересня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ „Державний ощадний банк України задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 26 березня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотарільного округу ОСОБА_5, реєстровий № 208.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 267 гн. 96 коп., а всього стягнути 511 грн. 56 коп., тобто по 255 грн. 78 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П. Фальчук

ОСОБА_8