Провадження № 2/752/5649/15
У Х В А Л А

31.08.2015 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Сальникова Н.М., перевіривши дотримання вимог ст. 119-120,122 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

28.08.2015 року позивачемподано до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства позовпро стягнення боргу.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.107 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Межі компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі обумовлені ст.121-122 ЦПК України.Так, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає вона встановленим ст.119-120 цього Кодексу вимогам, чи підсудна справа цьому суду.

Згідно ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Вказана норма, а також статті 110 - 114 ЦПК встановлюють правила територіальної підсудності, яка необхідна в цивільному судочинстві для того, щоб розмежувати компетенцію по розгляду підвідомчих судам справ між однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх діяльність.

Територіальна підсудність персоніфікує суди по розгляду справ, визначає, який конкретно суд може розглянути конкретну справу по першій інстанції.

Правила загальної підсудності застосовуються до всіх справ позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК встановлює інший вид підсудності.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1порушує питання щодо стягнення боргу, вказуючи підставу звернення саме до Голосіївського районного суду п.8 ст.110 ЦПК України, за якоюпозови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Виходячи з текстуального аналізу наданої позивачем розписки, остання не містить ані місця виконання, ані особливості, за якою вказаний правочин можна виконувати тільки в певному місці, посилання останнього на положення ст.532 ЦК України є безпідставними і передчасними, оскільки у вказаній нормі зазначено лише про спосіб виконання певного зобов'язання, а не встановлює право позивачу звернення до суду за своїм місцем проживання, а відтак позовна заява підлягає поданню до належного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Згідно п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що справа не підсудна цьому суду, повертає заяву позивачеві, про що постановляється ухвала.

Керуючись п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України,Постановою № 3 Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», -

ухвалив:

Повернути позивачеві ОСОБА_1 позовну заяву для подання до належного суду.

Ухвалу суду разом із заявою та всіма додатками до неї невідкладно надіслати позивачеві.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п'яти днів до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.М. Сальникова