У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Касьяна О.П., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк» (далі - ПАТ «Полтава-Банк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 28 листопада 2007 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк», правонаступником якого є ПАТ «Полтава-Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 88580 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, за умовами якого банк надав позичальнику кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн зі сплатою 2,5 % на місяць. Враховуючи, що позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом. Зазначала, що на картковий рахунок НОМЕР_1 зараховувалися також і проценти за депозитом та її заробітна плата. З 28 листопада 2007 року до 11 січня 2012 року вона зняла з картки кошти на загальну суму 67 730 грн. Ці кошти не можуть бути кредитними, оскільки ліміт кредиту складає 3 000 грн. Банк із невідомих причин нарахував проценти за використані нею власні кошти як за кредитні, хоча вона фактично цим кредитом не користувалася. Укладений кредитний договір є фактично договором овердрафту. Банк не довів, що вона використовувала саме кредитні кошти, а не власні; не вказано, яким чином і на якій підставі нараховувалися проценти за користування кредитом. Враховуючи викладене, просила задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року, первісний позов задоволено. Розірвано договір від 28 листопада 2007 року № 88580 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, укладений між акціонерним банком «Полтава-Банк» та ОСОБА_3 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Полтава-Банк» заборгованість за договором від 28 листопада 2007 року № 88580 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти в розмірі 5 213 грн 29 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки при його підписанні позичальник ознайомилася з його умовами.

Проте повністю погодитись із висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 28 листопада 2007 року між Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк», правонаступником якого є ПАТ «Полтава-Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір № 88580 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, за умовами якого банк надав позичальнику кредитний ліміт у розмірі 3 000 грн зі сплатою 2,5 % на місяць.

Відповідно до п. 2.7 кредитного договору банк відкриває клієнту кредитний ліміт при умові отримання клієнтом заробітної плати (пенсії) шляхом її зарахування на картрахунок в акціонерному товаристві «Полтава-Банк» та наявності договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

Згідно із п. 2.8 кредитного договору строк дії кредиту - до моменту витребування банком, але не більше ніж 12 місяців від дня підписання цього договору.

Пунктом 2.13 кредитного договору визначено, що на забезпечення своєчасного виконання зобов'язань по погашенню сум кредиту та відсотків за користування кредитом згідно тарифів, клієнт передає в заставу банку майнові права на одержання від підприємства (установи) заробітної плати (пенсії) в розмірі 6 000 грн, відповідає по зобов'язаннях усім своїм майном.

Відповідно до п. 5.10 кредитного договору строк дії договору 364 дні, якщо по закінченню кожного наступного року ні одна сторона не заявила про свої наміри відмовитися від цього договору, строк дії договору продовжується на той же період.

Виходячи з наведеного, укладений між сторонами договір містить як умови щодо відкриття й обслуговування платіжної картки, так і кредиту та по своїй правовій природі є змішаним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки строк дії кредиту визначений сторонами до моменту витребування банком, але не пізніше ніж 12 місяців від дня підписання цього договору, то суди мали встановити, чи був використаний відповідачем кредит у цей період і в якому розмірі, а якщо був, то коли в останньої виник обов'язок по його поверненню і сплаті процентів за користування ним.

Можливість використання ОСОБА_3 кредитного ліміту, виходячи з умов договору, після 28 листопада 2008 року не передбачено.

Отже, при використанні нею кредитного ліміту після вказаної дати, стягнення коштів у порядку та на підставах, визначених договором, неможливе.

У разі набуття відповідачем коштів без достатньої правової підстави вони підлягають поверненню з інших підстав, ніж ті, що зазначені в позовній заяві.

Стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, суди не зазначили за який період вона виникла та у зв'язку з чим.

Оскільки судами не встановлено час виникнення у відповідача обов'язку по поверненню коштів та можливість їх стягнення, виходячи з підстав і предмету позову, що розглядався, то таке унеможливлює перевірку доводів касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Тому погодитись із ухваленими у справі судовими рішеннями в частині вирішення первісного позову неможливо, вони підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку із допущеними судами порушеннями норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України), що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, в разі доведення позову при вирішенні питання про дотримання позовної давності мати на увазі, що її перебіг переривається у випадку вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Така дія має бути вчинена в межах позовної давності і саме за цих умов вона перериває її перебіг.

Крім того, в позовній заяві позивач заявляв вимогу про розірвання договору від 28 листопада 2007 року № 88580 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти.

Однак вона в установленому порядку не розглянута, ніяке процесуальне рішення з приводу неї не ухвалене.

Щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «Полтава-Банк» про визнання договору недійсним, то в цій частині оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, виходячи з обставин, якими обґрунтовувався позов, оскільки їх існування ОСОБА_3 не доведено, при підписанні договору позичальник ознайомилася з його умовами, погодилась на його укладення на цих умовах.

При цьому колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України про те, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» до ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.П. Касьян В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук