Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4762/15-ц
провадження 2/369/2315/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду від 30 березня 2009 року з відповідачки стягнуто кошти в розмірі 36 128 грн. У квітні 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. До цього часу рішення суду невиконано. Вказав, що за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за не виконання грошового зобовязання. На підставі ст. 625 ЦК України відповідачка має повернути йому борг за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2014 року з врахуванням індексу інфляції в розмірі 6 503,04 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 53 433,31 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в розмірі 59 936,35 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання; визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, поновити строк з 01 січня 2009 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що строк на звернення до суду з позовом він ним не пропущено, оскільки увесь час триває виконавче провадження. Правила ст. 625 ЦК України поширюється на всі порушення про стягнення коштів. Просив суд задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. Суду пояснила, що дійсно між нею та відповідачем існували договірні відносини щодо отримання нею в борг коштів. За рішенням суду з нею був стягнути борг приблизно 13 000 грн. та у звязку з несвоєчасним виконанням грошового зобовязання їй нараховано та стягнуто з неї по ст. 625 ЦК приблизно ще 14 000 грн. Потім знов за позовом ОСОБА_1 останню суму визнано боргом та на неї нараховано по ст. 625 ЦК приблизно 28 000 грн. У подальшому ОСОБА_3 знов звернувся до суду з позовом про нарахування на останню суму коштів по ст. 625 ЦК приблизно 36 000 грн. І по даній справі позивач стверджує, що це борг. Всі судові рішення перебувають на виконанні та щомісяця нею сплачуються кошти на погашення боргу. Тривалий час вона знаходилась на лікування та не мала змоги приймати участь в судових засіданнях та оскаржувати рішення. Просила суд відмовити в задоволенні позову як з підстав необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 борг в розмірі 13320 грн. з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання. Всього стягнуто 28 118,52 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2001 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 за борг в розмірі 28 118,52 грн. індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання кошти в розмірі 23 803,04грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 березня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто за борг в розмірі 23 803,04 грн. з ОСОБА_2 індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання в розмірі 26 961 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9137 грн. та судові витрати. Всього стягнуто 36 128 грн.

За рішення суду, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист №2-978.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 21 травня 2014 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа №2-978.

У судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що основний борг по укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики становить 13 320 грн. Він був стягнутий за рішенням суду в 1998 році. На час розгляду справи у виконавчій службі тривають виконавчі провадження по примусовому стягненню за всіма судовими рішеннями та суми заборгованості поступово сплачуються відповідачкою.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Порушення зобовязання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується постановою Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12.

Зобовязальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобовязань (наприклад, обовязок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обовязок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу і под.). Разом з тим не є грошовими зобовязання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розяснень, що викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13: грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Посилання позивача, що ст. 625 ЦК України поширюється на всі порушення сплати грошового зобовязання, суд не бере до уваги, оскільки статтею передбачено нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних на боргове зобовязання, а не на індекс інфляції та три відсотки річних.

Враховуючи викладене та те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку стягненням індексу інфляції та трьох відсотків річних за ухваленим рішення, позивачем сума в розмірі 59 936,35 грн. нарахована не на основну суму боргу в розмірі 13320 грн., а на штрафні санкції, тому у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд відмовляє.Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич