У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Лідія Миколаївна, ОСОБА_6, про визнання правочинів недійсними та зобов'язання повернути майно, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М., ОСОБА_6, про визнання правочинів недійсними та зобов'язання повернути майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 липня 2013 року між нею в особі ОСОБА_6 та ТОВ «ФК «Народна позика» було укладено кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13, відповідно до умов якого їй було надано кредит у формі відзивної поновлюваної кредитної лінії у національній валюті України на загальну суму 540 000 грн на споживчі цілі під 36 % річних, строком з 30 липня 2013 року по 30 січня 2014 року.

У забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором вона нібито надала в іпотеку ТОВ «ФК «Народна позика» нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (групи приміщень № 18 літ. А), загальною площею 40,30 кв. м. Майно надано в іпотеку на умовах, викладених у договорі іпотеки. 30 липня 2013 року між нею в особі ОСОБА_6 та ТОВ «ФК «Народна позика» було укладено договір іпотеки, за яким забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_4, з усіма змінами та доповненнями до нього.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору відповідачем було звернуто стягнення на предмет іпотеки та 19 червня 2014 року зареєстровано право власності на нежитлові приміщення за відповідачем.

Позивач вказувала, що зазначені договори кредиту та іпотеки не відповідали її внутрішній волі та порушували її майнові інтереси, оскільки договори укладені на підставі довіреності, яку вона не надавала. Таким чином, позивач стверджувала, що правочини укладені шляхом злочинної домовленості між відповідачем та ОСОБА_6 і є недійсними в силу ст. 203 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 13 липня 2013 року № 1807001/000-КФС/13, укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6

Визнано недійсним договір іпотеки від 30 липня 2013 року, укладений між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6

Зобов'язано ТОВ «ФК «Народна позика» передати ОСОБА_4 за актом прийому-передачі нежилі приміщення з АДРЕСА_1, загальною площею 40,30 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Народна позика» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідають.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, визнано недійсними довіреності від 16 липня та 26 жовтня 2013 року, на підставі яких ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 було укладено кредитний договір та договір іпотеки, тобто при їх укладенні були порушені вимоги ст. 203 ЦК України, а саме не дотримані вимоги закону при укладенні договір, а тому на підставі ст. 215 ЦК України такі договори є недійсними.

Проте із вказаними висновками повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 27 травня 2010 року між управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 40,30 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

13 липня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6, на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М. від 16 липня 2013 року, за реєстровим № 641 було укладено кредитний договір № 1807001/000-КСФ/13, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Народна позика» надала ОСОБА_4 кредит у формі відзивної поновлюваної кредитної лінії у національній валюті України на загальну суму 540 000,00 грн на споживчі цілі, строком з 30 липня 2013 року по 30 січня 2014 року із відсотками за користування кредитом за фактичний час користування грошовими коштами з розрахунку 36 % річних.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору в якості забезпечення своїх зобов'язань за цим договором ОСОБА_4 надає в іпотеку ТОВ «ФК «Народна позика» нерухоме майно - нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (групи приміщень № 18 літ. А), загальною площею 40,30 кв. м.

З метою забезпечення виконання кредитного договору 30 липня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КузьменкоЛ.М. 16 липня 2013 року за реєстровим № 641, було укладено договір іпотеки, згідно з яким за цим договором забезпечується виконання зобов'язання, що виникло у ОСОБА_4, з усіма змінами та доповненнями до нього.

У забезпечення виконання зобов'язань за основним договором іпотекодавець передає в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 40,30 кв. м з АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, визнано недійсними довіреності від 16 липня та 26 жовтня 2013 року, на підставі яких ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 було укладено кредитний договір та договір іпотеки, то як наслідок кредитний договір та договір іпотеки також є недійсними.

Проте судом апеляційної інстанції не було враховано вищезазначені норми процесуального права щодо того, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його постановлення та в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У свою чергу суд апеляційної інстанції на підставі доказів, які не подавалися до суду першої інстанції, не надав оцінку й іншим доказам, які згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України повинен надати позивач, і оцінити всі докази у взаємозв'язку й сукупності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки послідовність укладених кредитних договорів та фактичні дії подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були спрямовані на сплату зобов'язань, що виникли з грудня 2011 року та спростовують доводи позивача про зловмисну домовленість між відповідачем та ОСОБА_6 стосовно укладення оспорюваних договорів без відома позивача.

Проте з матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_6, було укладено оскаржуваний кредитний договір на підставі довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Л.М. 16 липня 2013 року за реєстровим № 641.

Отже, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позову, не надавши належної правової оцінки вказаним довіреностям, не перевіривши доводи відповідача щодо дійсності спірної угоди, та не встановивши всіх фактичних обставин справи, з'ясування яких має значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи викладене, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 рокускасувати, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К. Парінова