Справа № 708/1420/2012
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі: Марчишак М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2012 року в справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Перечинського районного суду від 12 грудня 2012 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянці України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці м. Перечин вул. Толстого,17 Закарпатської області - до виконання зобовязань, покладених на неї рішенням Перечинського районного суду від 29 грудня 2008 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Представник відділу ДВС Перечинського РУЮ у судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Дане процесуальне положення кореспондується із вимогами матеріального права, зокрема п. 18 ст. 11 Законом України "Про виконавче провадження» яким передбачено, що державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертається до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього, зокрема, судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду.

При чому за змістом статей 10, 60 ЦПК України обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань покладається, в даному випаду, на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Ухилення боржником від виконання зобовязання за виконавчим провадженням, не є тотожним поняттю не виконання судового рішення.

За змістом ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин), боржник зобовязаний : - утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; - надавати у строку, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; - своєчасно з»являтися за викликом державного виконавця; - письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Крім того, глава 7 Закону України «Про виконавче провадження» детально регламентує виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчиняти певні дії або утриматися від їх вчинення, та правові наслідки такого не виконання.

Як вбачається з матеріалів справи та оглянутого в апеляційному суді Закарпатської області виконавчого провадження, то на виконанні у відділі ДВС Перечинського РУЮ знаходився виконавчий лист №2-360/08, виданий Перечинським районним судом Закарпатської області від 03.04.2009 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованість в сумі 169015,95 грн.

01.11.2012 головним державним виконавцем відділу ДВС Перечинського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа, а 11.12.2012 року постановою накладено арешт на майно боржника (ОСОБА_1М.) та оголошено заборону на його відчуження.

У своєму поданні державний виконавець посилається на перелік вжитих ним заходів на примусове виконання рішення суду, а саме на зроблені ним запити у відповідні інстанції стосовно наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, на що отримано відповіді про відсутність у боржника зазначеного майна.

Разом з тим, у поданні державного виконавця взагалі відсутнє обґрунтування в чому полягає ухилення боржника від виконання зобовязань по даному виконавчому провадженню, в розумінні обовязків, які на нього покладені, як на боржника, по зазначеному рішенню суду та ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім цього, в матеріалах справи (а.с.4) та виконавчого провадження (а.с.46) міститься пояснення боржника ОСОБА_1 від 30.11.2012 року про наявність у її власності майна, на яке вона просить звернути стягнення для погашення заборгованості за вказаним виконавчим листом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не доведено обставин ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання зобовязань, покладених на нього за рішенням суду, а саме по собі посилання у поданні про ухилення боржника від виконання зобов'язань, за відсутності відповідних доказів про це, не свідчить про таке.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції у відповідності до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з цього питання, якою у поданні державного виконавця відділу ДВС Перечинського РУЮ про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 12 грудня 2012 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у поданні державного виконавця відділу ДВС Перечинського районного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді