Справа № 346/2659/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1804/2015
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів «Прут» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 пред'явила до Державного підприємства Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів «Прут» позов про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14757,05грн, 0589,42 грн компенсації за невикористану відпустку, суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди в сумі 10980 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач в період з січня 2013 року по січень 2014 року не виплачував їй зарплату, що підтверджується відповідною довідкою. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує заборгованість по зарплаті, просила стягнути з останнього зазначені у позовній заяві суми коштів та відшкодувати спричинену порушенням законодавства про працю моральну шкоду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року суду позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Державного підприємства Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів «Прут» на користь ОСОБА_2 14757,05 грн заборгованості по зарплаті, 10589,42 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку по зарплаті, 5000 грн у відшкодування моральної шкоди. Цим же рішенням з ДП Коломийський експериментальний завод програмованих радіоелектронних учбових терміналів «Прут» в користь держави стягнуто 497,06 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального права при ухваленні рішення про стягнення моральної шкоди не в повному об'ємі, а тільки частково. Апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував ту обставину, що зарплату вона не отримувала з лютого 2013 року, чим їй завдано істотних моральних страждань і незручностей. Судом, на її думку, не було також враховано того, що представник відповідача визнав повністю її вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 10980 грн. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду в частині часткового задоволення її вимоги про відшкодування моральної шкоди змінити та стягнути в її користь 10980 грн спричиненої моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу з наведених мотивів підтримала.

Представник відповідача в засідання апеляційного суду не з'явився, хоча був належним чином і завчасно попереджений про розгляд даної справи. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку жодною із сторін, в тому числі і апелянтом не оспорюється, а тому колегією суддів згідно з положенням ч.1 ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Що ж стосується судового рішення в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10980 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення трудових прав особи, передбачено ст.237-1 КЗпП України.

На основі здобутих та досліджених в судовому засіданні доказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо невиплати заробітної плати, ОСОБА_2 було спричинено моральні страждання.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивач у зв'язку з невиплатою заробітної плати, розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2, визначений судом першої інстанції цілком правомірно та обгрунтовано.

Що ж стосується доводів апелянта в частині визнання відповідачем позову щодо розміру моральної шкоди, то такі не приймаються судом до уваги. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке визнання суперечить державним та суспільним інтересам та потягне за собою необґрунтоване витрачання коштів держаним підприємством на оплату такого відшкодування.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

У зв'язку із вище викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, і є справедливим по суті. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набуття нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_3