У Х В А Л А

судового засідання

27.05.2015 р. Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ЛКП «Магістральне», з участю заінтересованих осіб: Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови про арешт коштів боржника,-

в с т а н о в и в:

ЛКП «Магістральне» звернулось до суду з скаргою, в якій просить скасувати постанову Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП №46377135 про арешт коштів боржника від 12.02.2015 року.

В обґрунтування скарги покликаються на те, що в процесі примусового виконання виконавчого листа №465/6320/13-ц виданого 29.01.2015р. Франківським районним судом м.Львова, головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення прав боржника під час здійснення виконавчого провадження, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

Скаржник та заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про день,час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому суд вважає за можливе, розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Суд перевіривши матеріали справи, доводи скарги, вважає, що скарга ЛКП «Магістральне» про скасування постанови про арешт не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист №465/6320/13-ц виданого 29.01.2015р. Франківським районним судом м.Львова про стягнення з комунального підприємства "Магістральне" в користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 19 569,00 грн. (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять гривень) майнової шкоди, завданої затопленням квартири, стягнення з Львівського комунального підприємства "Магістральне" в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по справі - 1 176,00 грн. за проведення експертизи та 168,50 грн. судового збору за подання позову, всього 1 344,50 (одну тисячу триста сорок чотири гривні 50 копійок); про стягнення з Львівського комунального підприємства "Магістральне" в користь ОСОБА_1 1 000,00 (одну тисячу) у відшкодування моральної (немайнової) шкоди; про стягнення із Львівського комунального підприємства "Магістральне" в користь ОСОБА_2 1 000,00 (одну тисячу) у відшкодування моральної (немайнової) шкоди; про стягнення із Львівського комунального підприємства "Магістральне" в користь ОСОБА_3 1 000,00 (одну тисячу) у відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

09.02.2015 року головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46377135.

12.02.2015 року головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника від 12.02.2015 року за ВП №46377135.

Відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на те, що статтею 129 Конституції України встановлено, що рішення суду, яке вступило в законну силу є обовязковим для виконання по всій території України, а в оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець не мотивував в повній мірі, які саме здійснені ним заходи щодо розшуку майна боржника.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до п. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Відповідно до ч.2,4,5,6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1-3 ст. 57 Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про арешт майна боржника, що знаходяться на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які можуть бути відкриті після винесення даної постанови, що належать боржнику у Західне ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» м.Львів, ФІЛЬВІВСЬКЕ Обласне УПР АТ ОЩАД м.Львів, ПАТ «МЕГАБАНК» м.Харків у межах суми 23913,50 грн. державний виконавець, керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для скасування постанов відсутні.

При цьому, правова природа накладення арешту на рахунок і на кошти на ньому різна, так у випадку арешту рахунку, ним не можна користуватися взагалі: заблоковані надходження на нього та списання з нього коштів, а у випадку арешту коштів у певній сумі на цьому рахунку, рахунок можна використовувати, але з єдиною умовою: залишок коштів на ньому не може бути меншим арештованої суми.

Таким чином арештом, накладеним на грошові кошти боржника в межах суми звернення стягнення не порушено права боржника.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі не зазначено.

На підставі вищевикладеного вбачається, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин суд вважає, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а оскаржувана постанова про арешт коштів боржника від 12.02.2015 року по виконанні виконавчого провадження №46377135 винесена в рамках такого виконавчого провадження, тому подана скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 209, 210, 383, 384,385, 387 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ЛКП «Магістральне», з участю заінтересованих осіб: Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування постанови про арешт коштів боржника.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.