АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків та майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Унікальний номер справи: 761/34155/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4904/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків та майнової шкоди, в якому просила: - визнати дії, бездіяльність Державної виконавчої служби України, її органів та посадових осіб з виконання судового рішення такими, що порушило право ОСОБА_1 на справедливий і відкритий судовий розгляд упродовж розумного строку, а також мирне володіння своїм майном та завдали їй збитків і майнової шкоди; - стягнути з Державної виконавчої служби України на користь ОСОБА_1 завдані їй невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 збитки та майнову шкоду: - 1 499 568,5 грн. - понесені витрати на лікування та транспортування, відшкодування моральної шкоди з урахуванням 3% річних за час невиконання; - 403 235,45 євро - невиплачені з 01.12.2005р по 31.01.2014р. щомісячні виплати п 2 339,40 євро в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час здійснення платежу з урахуванням 3% річних за час невиконання; - судові витрати покласти на Відповідача.

В обґрунтування позову зазначала, що Шевченківським районним судом м. Києва від 19.01.2006 р. у справі № 2-979/06 було ухвалено рішення про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь Позивачки 1 168 161,20 грн. (понесені витрати на лікування та транспортування), відшкодування моральної 15 000,00 грн., щомісячних платежів до лютого 2019р. у сумі 2339,40 євро в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на час здійснення платежу. Додатковим рішенням цього ж суду від 26.05.2006р. щомісячні платежі стягнуто з 01.12.2005р. до лютого 2019р. Виконання судового рішення здійснювалось на підставі виданих Шевченківським районним судом м. Києва двох виконавчих листів № 2-979/06 від 19.01.2006р. Невиконанням судового рішення, яке сталося з вини Державної виконавчої служби України та її відповідних органів й окремих посадових осіб, було порушено законне право Позивачки на мирне володіння її майном - визначеним судовим рішенням грошовим стягненням, а також завдано додаткових збитків. Вина Відповідача полягає в тому, що він не забезпечив реального та дієвого контролю за виконанням судового рішення підпорядкованими їй органами і посадовими особами, за майже 7 років невиконання судового рішення жодна посадова особа виконавчої служби не понесла будь-якої відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про відшкодування збитків та майнової шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що при ухваленні рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДВС України не є належним відповідачем, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позов було направлено до суду після закінчення виконавчого провадження, яке тривало протягом 7-ми років, при цьому рішення суду виконано не було саме через протиправне діяння (бездіяльність) відповідача.

Вказує, що ДВС України є органом, який відповідає за роботу всієї її системи, тому з огляду на норми чинного законодавства від ефективного здійснення цих функцій ДВС України, як центрального органу виконавчої влади, залежить ефективна діяльність усіх її підрозділів, у тому числі виконання кожного окремого судового рішення.

Посилається, що шкода, заподіяна позивачу, є в причинному зв'язку з бездіяльністю відповідача, оскільки неналежне виконання ним своїх функцій, зокрема невиконання судового рішення при наявності можливості такого виконання за рахунок майна боржника, залишило позивача в стані повної інвалідності без засобів до існування та лікування.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 січня 2006 року у справі № 2-979/06 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Експрес-А», треті особи: ОСОБА_5, ВАТ Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн., стягнуто з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу (а.с.23-26).

На виконання вказаного рішення суду від 19.01.2006р., Шевченківським районним судом м. Києва 25.04.2006р. було видано виконавчий лист № 2-979/06 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та на відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. (а.с.27-28) та виконавчий лист № 2-979/06 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 евро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, евро до гривні, на день здійснення платежу (а.с.29-30).

03.05.2006р. державним виконавцем Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва винесено постанову № 275/16 про відкриття виконавчого провадження з виконання в/л № 2-979 виданого 19.01.2006р. Шевченківським p/с м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 1 183 161,20 грн. (а.с. 31).

Згідно супровідного листа від 31.10.2006р. ДВС у Шевченківському районі м. Києва направила ДВС у Голосіївському районі м. Києва для виконання по територіальній підсудності виконавчий лист № 2-979 від 19.01.2006р. Шевченківського p/с м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу на користь ОСОБА_1 (а.с.32).

Постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського району у м. Києві від 12.12.2006р. відкрито виконавче провадження по виконанню в/л № 2-976 від 25.04.2006р. Шевченківського p/с про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1 183 161,20 грн. (а.с.33).

Разом з тим, постановою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 86/25/6/2007 року від 18.06.2007р. про результати перевірки виконавчого провадження, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві в ході виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду у м. Києві від 19.01.2006 № 2-979 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статей 27,46, 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.34-38).

Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження від 27 06.2007р. державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві відповідно до постанови від 26.06.2007р. в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві НижникС.В., прийняв до виконання виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-976 від 25.04.2006р., виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 183 161,20 грн. (а.с.39).

25.02.2013. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якого виконавчий лист № 2-976, виданий 25.04.2006р. Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на корись ОСОБА_1 1 168 161,20 грн. та відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. повернуто стягувачу, та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений для виконання в строк до 25.02.2014р. (а.с.43-44).

Згідно листа Державної виконавчої служби України від 04.06.2013р. № 13-0-04-116/3.3 «Щодо результатів розгляду звернень» за результатами перевірки на звернення від 09.03.2013р., яке надійшло від Голови депутатської фракції Політичної партії «Удар (Український демократичний альянс за Реформи) Віталія Кличка» винесено відповідну постанову, якою дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.47-49).

Відповідно до письмових заперечень Державної виконавчої служби України, встановлено, що відповідно до інформації управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві встановлено, що 31.10.2006 р. Державною виконавчою службою у Шевченківському районі м. Києва винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва від 25.042006 № 2-976 про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 1 183 161,20 грн. та 2 339, 40 Євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу НБУ євро до гривні на день здійснення платежу, згідно пункту 10 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з направленням виконавчих документів до Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва, за місцем знаходження боржника.

Відповідності до постанов про закінчення виконавчих проваджень від 31.10.2006 р., під час виконання виконавчих документів, Державною виконавчою службою у Шевченківському районі м. Києва перевірено майновий стан боржника, а саме: згідно повідомлень ВАТ КБ «Хрещатик» та Залізничної філії ВАТКБ «Хрещатик» від 03.07.2006 р. та 05.07.2006 р., постанова про арешт коштів боржника від 26.05.2006 р. прийнята до виконання, але кошти на рахунках відсутні та рахунки боржника, відкриті в Залізничній філії ВАТ КБ «Хрещатик» закриті 26.06.2001 р. Згідно повідомлення Головного управління статистики у м. Києві ТОВ «Експрес-А» зареєстровано за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Васильківська, 22.

Постановою Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Києва від 05.05.2006 р. № АА 119023 накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми заборгованості.

12.12.2006 р. державним виконавцем Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання даних виконавчих листів.

Постановами Державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва від 25.04.2007 р. №№ АА 805921, АА 805922, АА 805920 накладено арешт на транспортні засоби, які згідно повідомлення УДАІ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано за боржником.

27.04.2007 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Згідно повідомлення ВАТ КБ «Хрещатик» від 15.05.2007 р. кошти на рахунках боржника відсутні. Згідно повідомлення Залізничної філії ВАТ КБ «Хрещатик» від 08.05.2007 р. рахунки боржника закрито.

Постановою в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві Нижник С.В. від 26.06.2007 р. дані виконавчі провадження передано для подальшого виконання до підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві.

27.06.2007 р. державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанови про прийняття до виконання даних виконавчих проваджень.

10.07.2007 р. державним виконавцем складено акт, що за адресою: м. Київ, вул. Васильківська 22, боржник не знаходиться, майна, яке належить боржнику та підлягає опису й арешту, не виявлено.

Того ж дня державним виконавцем здійснено вихід за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська № 34-42(адреса боржника вказана у виконавчому листі) та встановлено, що будинок за № 34-42 не значиться, що підтверджується актом державного виконавця та повідомленням на запит державного виконавця Київської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 20.07.2007 р.

В ході проведення виконавчих дій державними виконавцем встановлено, що товариство - боржник може знаходитись за адресою АДРЕСА_1. Виходом державного виконавця встановлено, що за даною адресою здійснює підприємницьку діяльність ПП ОСОБА_8, якій діє на підставі угоди з Дочірнім підприємством «Експрес-А» Лімітед по продажу квитків на рейси даного підприємства. Дане приміщення ПП Александров орендує у фізичної особи ОСОБА_9, про що державним виконавцем складено відповідний акт 11.07.2007 р.

Згідно повідомлень УДАІ ГУМВС України в м. Києві встановлено, що за боржником зареєстровано транспортні засоби, а саме: автобус VOLVO В12 12130, номерний знак НОМЕР_2 та причіп НОМЕР_3. Нерухоме майно та земельні ділянки за боржником не зареєстровано.

31.07.2007 р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: причіпа NIEWIADOW В 2030 HT, державний знак НОМЕР_1 та автобуса VOLVO, державний знак НОМЕР_2.

Згідно повідомлення УДАІ ГУМВС України в м. Києві, постанову про розшук майна боржника прийнято до виконання та до АІС «Розшук» внесено інформацію про розшук вказаних транспортних засобів та орієнтовано особовий склад підрозділів Державтоінспекції м. Києва на їх затримання.

09.10.2008 р. державним виконавцем до Ягодинської та Львівської митниці направлено вимоги щодо заборони перетину кордону автотранспортними засобами ТОВ «Експрес-А».

06.11.2008 р. державним виконавцем до Шевченківського районного суду м. Києва направлено клопотання про заборону перетину кордону автотранспортними засобами ТОВ «Експрес- А», відповідно до постанови про розшук майна боржника від 31.07.2007 р.

Того ж дня до прокуратури м. Києва направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб ТОВ «Експрес-А» за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця.

Згідно повідомлення ГУМВС України в м. Києві, працівниками міліції здійснено виїзд за місцем реєстрації ТОВ «Експрес-А», а саме: м. Київ, вул. Васильківська, 22 та встановлено, що за вищевказаною адресою знаходиться автобусний парк № 1 КП «Київпастранс», в якому транспортних засобів, що належать ТОВ «Експрес-А», не виявлено.

Здано витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наданого Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією, боржник з 14.02.2006 р. перебуває в стані припинення підприємницької діяльності.

25.02.2013 р. державним виконавцем, керуючись пунктами 2, 7 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувану.

05.03.2013 р. начальником управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, на виконання доручення Державної виконавчої служби України, проведено перевірку матеріалів виконавчих проваджень, за результатами якої дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, щодо виконання виконавчих листів Шевченківського районного суду м. Києва від 25.04.2006 по справі № 2-976, визнано такими, що вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

16.07.2013 р. до відділу примусового виконання рішень повернулись вищевказані виконавчі листа, які 17.07.2013 р. направлено на адресу ОСОБА_1 повторно.

Також управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві повідомлено, що станом на 31.01.2015 р. інформація щодо оскарження постанов про повернення виконавчого документа стягувану відсутня, дані виконавчі листи повторно на виконання де відділу не надходили.

Відповідно до ст. 1173 ЦК Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про Державну виконавчу службу» визначено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до п. 28. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173. 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 3 Закону України «Про Державну виконавчу службу» встановлено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців.

Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозит лих сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. [ 1 Закону України «Про Державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що фактично протиправні дії та бездіяльність, на які посилається Позивачка в обгрунтування своїх вимог, як вбачається зі змісту позовної заяви, були вчинені саме відділами Державної виконавчої служби Шевченківського та Голосіївського районних управлінь юстиції у м. Києві та підрозділом примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві та їх посадовими особами, суд дійшов висновку, що Держання виконавча служба України не є належним Відповідачем по даній справі, оскільки прав Позивачки в процесі примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. у справі № 2-979/06 не порушувало.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, та зазначає, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження прийняття протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності Державною виконавчою службою України в процесі виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів № 2-979/06 виданих Шевченківським районним судом м. Києві 25.04.2006р. про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу та боргу у сумі 1 183 161,20 грн.

Крім того, не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2006р. з вини та у зв'язку з бездіяльністю Державної виконавчої служби України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах та спростовуються матеріалами справи, та зважаючи на той факт, що Державна виконавча служба України не є належним Відповідачем по справі, а клопотань про заміну неналежного відповідача від представника Позивачки не надходило, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо посилань апеляційної скарги ОСОБА_1, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та зазначає наступне.

Як достеменно встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось представником Позивачки, що на виконанні у Державній виконавчій службі України виконавчі листи № 2-979/06, видані Шевченківським районним судом м. Києві від 25.04.2006р. про стягнення з ТОВ «Експрес-А» на користь ОСОБА_1 щомісячно 2339,40 євро до лютого 2019 року в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України, євро до гривні, на день здійснення платежу та боргу у сумі 1 183 161,20 грн., не перебували та не перебувають.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: