АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6076/15 Справа № 2-6679/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державного підприємства Науково-виробнича дослідна агрофірма Наукова Національної академії аграрних наук України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання особи такою, що має право на проживання та користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 54, загальною площею 52,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. 3, та визнати її такою, що має право на проживання та користування житловим приміщенням зазначеної квартири.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає те, що 30 березня 1997 року між позивачем та відповідачами у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. 3. На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач сплатила відповідачам обумовлену договором вартість квартири та з 1998 року переїхала до неї мешкати. Відповідачі свої речі з квартири вивезли та право позивача на користування житловою площею квартири не обмежували. Однак, за умовами укладеного між позивачем та відповідачами договору купівлі-продажу квартири, сторони дійшли згоди посвідчити цей договір нотаріально. Про те, відповідачі від нотаріального посвідчення договору ухилились, чим порушили права позивача. Протягом 1998-2010 років позивач мешкала та на теперішній час продовжує мешкати у придбаній нею квартирі, відкрито користується її житловою площею, сплачує всі комунальні послуги, проводить поточні та капітальні ремонти за свій рахунок, утримує її у належному для проживання стані. Але у звязку із ухиленням відповідачів від нотаріального посвідчення договору позивач позбавлена можливості у повному обсязі реалізовувати своє право власності на зазначену квартиру.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково та визнано ОСОБА_2 такою, що має право на проживання та користування житловим приміщенням квартири № 54, загальною площею 52,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. 3. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП Науково-виробнича дослідна агрофірма Наукова Національної академії аграрних наук України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 березня 1997 року між позивачем та ОСОБА_3, який діяв за себе особисто та від ОСОБА_4 Маісеєвни за довіреністю, у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за умовами п. 1 якого відповідачі зобовязалися на умовах, визначених договором, продати нерухоме майно квартиру № 54, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. 3, а позивач зобовязалася прийняти зазначене нерухоме майно та сплатити відповідачам обумовлену договором суму коштів, ці обставини підтверджуються копією зазначеного договору ( т. 1 ар. сп.9).

Згідно п.п. 2, 3 зазначеного договору вартість квартири становила 50000,00 (пятдесят тисяч) гривень, які позивач, як вбачається зі змісту вказаного договору, сплатила відповідачам у момент підписання договору.

Пунктом 4 договору купівлі-продажу визначено, що сторони дійшли згоди посвідчити цей договір у приміщенні Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори не пізніше 30 листопада 1997 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення , суд першої інстанції виходив із того , що відповідачі від нотаріального посвідчення укладеного між ними та позивачем договору ухилилися і посилався на поясненнями в судовому засіданні представника позивача. Однак , належних та допустимих доказів даним обставинам суду надано не було.

Окрім того ,суд посилався і на те , що позивачка протягом 1998-2010 років постійно мешкає, відкрито користується житловою площею квартири № 54, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. 3, проводить у ній за свій рахунок поточні ремонтні роботи, оплачує всі комунальні послуги та несе всі обовязки, повязані із користуванням житловим приміщенням вказаної квартири, встановила лічильник на холодну воду, домофон, замінила старі вікна на нові, що підтверджуються матеріалами справи, зокрема відповідними копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, копіями договорів із комунальними службами, копіями квитанцій про придбання будівельних матеріалів ( т.1 ар. сп. 10-204).

Суд посилався в рішенні і на ту обставину , що відповідачі починаючи з 1998 року та по теперішній час у спірній квартирі не мешкають, свої речі з квартири вивезли, претензій до позивача з приводу користування останньою житловою площею квартири не висували.

Однак , з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з матеріалів доданих до апеляційної скарги на НВД АФ "Наукова" придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 02 квітня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (номер в реєстрі 1934), укладеного з громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (додаток 7) ( т. 2 ар. сп.25). І на даний час даний договір являється дійсним і ніким не оспорюється.

Право власності за НВД АФ "Наукова" було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 02 липня 1998 року за реєстровим номером 469-1 (додаток 8) ( т. 2 ар. сп. 26), а тому власником квартири на час вирішення позовних вимог ОСОБА_2 в суді являлась ДП "НВД АФ "Наукова" НААН", яка судом до участі у справі залучена не була , а тому рішення слід визнати передчасним.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержаннями вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Виходячи з вище наведеного , судом першої інстанції при вирішенні питання про визнання договору купівлі-продажу дійсним , чи відмові в задоволенні цих позовних вимог не було враховано факт реєстрації права власності за апелянтом.

Посилання представника позивачки в запереченнях на апеляційну скаргу ( т. 2 ар. сп.35-45) на ті обставини , що мали місце в період з 2011 року по 2015 рік , а саме на те , що позивачці було видано ордер на спірну квартиру , яка в наступному була прийнята в комунальну власність і в січні 2015 року була приватизована останньою суттєвого значення для вирішення справи не мають , оскільки апеляційний суд у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів з підстав ст.309 ЦПК України приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах.

Керуючись ст.307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства Науково-виробнича дослідна агрофірма Наукова Національної академії аграрних наук України задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2011 року скасувати та в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору дійсним та визнання особи такою, що має право на проживання та користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· ОСОБА_7

·