Справа № 342/190/15-ц
Провадження № 2/342/179/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гайдича Р.М.

секретаря Петруняк Н.А.

з участю

відповідача ОСОБА_1

представника третьої особи Боднарчук О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: служби у справах дітей районної державної адміністрації про виселення

В С Т А Н О В И В

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, який діє в інтересах також і неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_1 про виселення з квартири за адресою АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки. Позов мотивують тим, що згідно Рішення суду від 15.04.2015 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру в якій проживають відповідачі. Стверджують, що відповідачі були належним чином повідомлені з їх письмовою вимогою про добровільне звільнення квартири на протязі одного місяця, але цього не зробили. Крім того стверджують, що згідно договору іпотеки, іпотекодавець немав права реєструвати осіб за адресою предмета іпотеки без їх згоди.

Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позов просить задовольнити, вказує, що всі докази є в матеріалах справи, а клопотання з їх боку відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила проти даного позову та подала письмове заперечення, в якому зазначила, що вона проживала разом із своїми малолітніми дітьми і проживає на даний час, в квартирі з якої їх хочуть виселити, ще до укладення її чоловіком та свекрухою ОСОБА_4 договору іпотеки, про укладення якого вона раніше не знала.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник органу опіки і піклування, ствердила в судовому засіданні, що ними заперечується вимога банку про виселення малолітніх дітей ОСОБА_6 2003 року народження та ОСОБА_4 2001року народження. Також наголосила, що договір іпотеки було укладено без їх згоди не зважаючи на те, що в квартирі проживали та проживають на даний час малолітні діти.

Суд вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку» та вимог ст.589 ЦК України у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно Рішення Городенківського районного суду від 15.04.2014 року в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири в АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_5 (а.с.6-13).

Згідно ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п.43 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, Пленум ВССУ роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Однак суду позивачем не представлено належних доказів того, що ними були направлені відповідачам вимоги (претензії) про те, що банк вимагає звільнити квартиру на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, а останні їх отримали.

Так, з копії повідомлення від 08.12.2014 року (а.с.15) вбачається, що відповідачі нібито повідомлялись про необхідність звільнення квартири в АДРЕСА_1, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, але не подано доказів, що вони ознайомлені з цим повідомленням.

В реєстрі рекомендованих листів з повідомленням, наданого позивачем, зазначені відповідачі як отримувачі повідомлення (а.с.16), однак суду не представлено позивачем підтвердження того, що таку вимогу відповідачі отримали, або мали змогу отримати. А наявність ксерокопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення з датою вручення 25.12.2014 року в якому адресатом зазначено тільки ОСОБА_4 не підтверджує факту отримання всіма відповідачами даного повідомлення банку. Також з даного поштового повідомлення не можливо визначити кому саме його було вручено, бо в ньому міститься підпис «ОСОБА_4» біля рядка про вручення «за довіреністю».

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Тому позовні вимоги про виселення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та малолітніх дітей відповідачів, на цій стадії не можуть бути задоволені судом, так як відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом і на думку суду така вимога є передчасною.

Також судом враховується і те, що малолітні діти відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 сини ОСОБА_7, 2003 року народження та ОСОБА_9 2001 року народження були зареєстровані з моменту народження та проживають весь час в АДРЕСА_1 (а.с.54-58), зокрема проживали до укладення договору іпотеки з відповідачами 15.11.2007 року, якими є їх батько ОСОБА_4 та їх бабуся ОСОБА_8. Що спростовує твердження представника позивача про реєстрацію даних осіб, в квартирі яка є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки без їх згоди. Інформації щодо іншого житла сім'ї відповідачів у суду немає.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Правилами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

В п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Висновком органу опіки і піклування Городенківської РДА (а.с.59-60), в якому зазначено, що вони заперечують проти виселення малолітніх дітей відповідачів які проживають від народження в квартирі, що є предметом іпотеки, підтверджується також і той факт, що договір іпотеки було укладено без згоди органу опіки і піклування, про що також ствердила в судовому засіданні і представник органу опіки та піклування.

Оскільки малолітні діти відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 сини ОСОБА_7, 2003 року народження та ОСОБА_9 2001 року народження мають право користування предметом іпотеки, і на момент укладення договору іпотеки їх батьком ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5 15.11.2007 року, суду відомостей про наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення даного договору щодо указаного спірного майна не представлено, а також того, що спірне майно є не єдиним місцем проживання відповідачів, то в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88,209, 212-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: служби у справах дітей районної державної адміністрації про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Гайдич Р.М.