Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1909/15 Головуючий у 1 інстанції Кравцов С.О.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.

При секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRC01880109 від 27.12.2007 року ОСОБА_4 27.12.2007 року отримав кредит у розмірі 3190,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у роз 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" є правонаступником прав та ЗАТ КБ "ПриватБанк".

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж ) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

ОСОБА_4 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України ОСОБА_5 свої зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 станом на 25.07.2014 року має заборгованість - 22058,69 грн., яка складається з наступного: 3039,86 грн. - заборгованість за кредитом; 494,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1263,24 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 15734,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1026,60 грн. - штраф (процентна складова);

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 058,69 грн. та удові витрати.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим у відповідності до вимог процесуального судочинства на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, встановив права і обов'язки сторін, відповідні їм правовідносини та згідно з положеннями Цивільного кодексу України про позовну давність, дійшов висновку про те, що позивач звернувся з даним позовом після спливу строку позовної давності і не просив про поновлення його для звернення до суду. Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, просив застосувати позовну давність. У зв'язку з чим, суд ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 (позичальник) був укладений кредитний договір № ZPXRRC01880109, який складався із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка"), ("Стандарт") (далі - Умови).

За умовами цього договору Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 3 190 грн. 00 коп. на 36 місяців, з 27 грудня 2007 року по 27 грудня 2010 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язався в період з 27 грудня 2007 року по 27 грудня 2010 року здійснювати погашення заборгованості шляхом щомісячної оплати з 25 по 30 число кожного місяця по 163 грн. 63 коп., що складаються із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідно до 5.5 Умов терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлений сторонами тривалістю 5 років.

Зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позичальник належним чином не виконував, останній платіж здійснив 25.12.2009р. Сума заборгованості станом на 25.07.2014р. складає 22 058,69 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, колегія суддів доходить висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

Відповідач останній платіж здійснив 25.12.2009р., останній день дії кредитного договору 27.12.2010р., позивач звернувся до суду лише 24.10.2014р. після спливу трирічного строку давності.

Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів того, що позивач протягом зазначеного періоду часу звертався безпосередньо до відповідача чи в судовому порядку з вимогою про сплату заборгованості, а також, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску такого звернення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, застосувати яку згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України просив відповідач у заяві від 05 листопада 2014 року.

Доводи апелянта у скарзі, що він дійшов згоди з ОСОБА_4 про збільшення строку позовної давності стосовно виконання умов договору до п'яти років, посилаючись на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт), які разом із заявою позичальника складають кредитний договір, колегія суддів відхиляє як безпідставні, виходячи з наступного.

Позивачем до позовної заяви додано копію Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт), підписану головою правління ЗАТ КБ "ПриватБанк" та скріплену печаткою ЗАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.5-7).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), п.5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п"ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15.

Підстав вважати надані Умови частиною укладеного між сторонами кредитного договору позивач суду не надав.

З огляду на викладене рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" - відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 04 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: