АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6929/15 Справа № 2-21/11 Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С.С. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області, публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області про перерахунок сум відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2000 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Першотравеньску (далі - Фонд) про перерахунок сум відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що з 20 січня 1965 року по 26 серпня 1997 року працював електрослюсарем 5 розряду на шахті «Ювілейна» ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Зазначав, що висновком МСЕК від 10 жовтня 1994 року йому встановлено безстроково 15% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням за діагнозом кохлеарний неврит. При подальших медичних оглядах 23 серпня 1995 року, 12 травня 1997 року, 25 травня 2000 року встановлено відповідно 20%, 40%, 55% втрати професійної працездатності.

Посилаючись на те, що відповідач ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», починаючи з жовтня 1994 року, невірно застосував законодавство та зменшував розмір суми відшкодування шкоди, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у рахунок недоплаченого щомісячного відшкодування втраченого заробітку 2.690 грн.28 коп. за період з лютого 1998 року до 01 квітня 2001 року; стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області 82.393 грн. 94 коп. за період з 01 квітня 2001 року по 01 квітня 2013 року. Визнати рішенням суду щомісячні страхові виплати з 01 березня 2013 року в розмірі 3.492 грн.41 коп.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 1.085 грн.40 коп. у рахунок недоплати по щомісячним виплатам відшкодування шкоди за період з 01 лютого 1998 року по 01 квітня 2001 року. Стягнуто з Фонду 31.627 грн.49 коп. недоплати по щомісячних страхових виплатах за період з 01 квітня 2001 року по 01 квітня 2013 року, а також з 01 квітня 2013 року щомісячні страхові виплати по 2.429 грн.80 коп., з послідуючим перерахунком цієї виплати, згідно чинного законодавства. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційних скаргах ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та Фонд, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону, ухвалене у справі рішення суду, не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з шахтою «Першотравенева», шахтою «Ювілейною» ВАТ «Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», та працював електрослюсарем підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті з 01 жовтня 1974 року. Звільнений 26 серпня 1997 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком (т.1 а.с.7).

Відповідно до акту розслідування професійного захворювання №89 від 29 липня 1994 року ОСОБА_2 захворів на професійне захворювання: двохсторонній кохлеарний бронхіт (т.1 а.с.37-38), у зв'язку з чим 10 жовтня 1994 року за висновком ЛТЕК йому було встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності безстроково (т.1 а.с.19).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №39 від 07 серпня 1995 року ОСОБА_2, як працівник шахти «Першотравнева», захворів на професійне захворювання деформуючий поліостеартроз плечових суглобів з МФС 1 ст. (т.1 а.с.39), у зв'язку з чим 30 серпня 1995 року за висновком ВТЕК йому було встановлено сукупно 35% стійкої втрати професійної працездатності, а саме 20% - деформуючий артроз та 10% - кохлеарний неврит (т.1 а.с.18). Під час наступних оглядів на МСЕК, з 25 квітня 1997 року йому було встановлено сукупно 55% стійкої втрати працездатності (висновок МСЕК від 12 травня 1997 року (т.1 а.с.16), які висновком МСЕК від 25 травня 2000 року були встановлені безстроково (т.1 а.с.13).

Після первинного огляду ОСОБА_2 на МСЕК, шахта «Першотравнева» наказом №407 від 15 червня 1995 року нарахувала позивачу щомісячні виплати із розрахунку 15% втрати професійної працездатності від середньомісячної заробітної плати електрослюсаря підземного дільниці по ремонту забойного обладнання, який склався за місяць, який передував тому, в якому проводиться виплата регресу та одноразову допомогу в розмірі 28.243.500 крб. (282 грн. 44 коп.) з розрахунку середньомісячної заробітної плати електрослюсаря підземного дільниці РЗО в сумі 1.882.900 крб. за кожен відсоток втрати працездатності (т.2 а.с.188). Сума даної одноразової допомоги була сплачена в березні 1998 року (т.1 а.с.95).

Після повторного огляду 30 серпня 1995 року ОСОБА_2 на МСЕК по професійним захворюванням двосторонньому кохлеарному невриту + дефартрозам плечових суглобів встановлено 35% стійкої втрати професійної працездатності та наказом №297 від 06 червня 1996 року по шахті «Першотравнева» нараховані позивачу щомісячні виплати в розмірі 35% від середньомісячної заробітної плати електрослюсаря підземного дільниці по ремонту забойного обладнання, який склався за місяць, який передував тому, в якому проводиться виплата регресу та одноразову допомогу в розмірі 266.000.000 крб. (2.660 грн.), із розрахунку середньомісячної заробітної плати електрослюсаря підземного дільниці РЗО в сумі 13.300.000 крб. за кожен відсоток втрати працездатності (т.2 а.с.189).

Зазначена одноразова допомога була стягнута з ДВАТ шахта «Ювілейна» ДХК Павлоградвугілля», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2001 року, яке є чинним, в сумі 2.660 грн. та її виплата була розстрочена шляхом сплати по 200 грн. щомісячно, починаючи з 01 червня 2001 року до повного погашення всієї суми допомоги (т.1 а.с.36) та сплачена в повному обсязі в червні 2002 року (т.1 а.с.95).

12 травня 1997 року ОСОБА_2 повторно оглянутий на МСЕК, де йому було встановлено 55% стійкої втрати професійної працездатності та наказом №427 від 30 вересня 1997 року по шахті «Першотравневій» призначено щомісячні виплати в розмірі 55% від середньої заробітної плати електрослюсаря підземного дільниці РЗО. (т.2 а.с.190).

13 серпня 1998 року позивач був знову оглянутий на МСЕК, де йому підтвердили стійку втрату 55% професійної працездатності та наказом по шахті «Ювілейній» №390 від 19 квітня 1999 року ОСОБА_2 було призначено щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди в розмірі 148 грн. 92 коп., із розрахунку середнього заробітку ОСОБА_2, який складав 270 грн.77 коп. (т.2 а.с.191).

Наказом №758 від 07 липня 1999 року по шахті «Ювілейній» ДХК «Павлоградвугілля» ОСОБА_2 призначені щомісячні виплати за 55% втрати професійної працездатності в сумі 148 грн.92 коп.(т.2 а.с.192).

Крім того, наказом по шахті «Ювілейній» ДХК «Павлоградвугілля», без номеру та без дати його видання, ОСОБА_2, на підставі довідки МСЕК від 25 травня 2000 року, призначені щомісячні виплати в рахунок відшкодування шкоди за втрату 55% професійної працездатності в сумі 222 грн.16 грн. (т.2 а.с.193).

Прийшовши до висновку про часткове задоволення позовних вимоги ОСОБА_2, місцевий суд не перевірив належного розрахунку коригування розміру втраченого заробітку ОСОБА_2 із вказівкою на конкретні коефіцієнти підвищення тарифних ставок, не встановив та не зазначив у рішенні, чи відбувалося за кожним з таких коефіцієнтів фактичне підвищення тарифних ставок (окладів) на підприємстві та фактичне збільшення розміру заробітної плати з огляду на положення нормативно-правових актів, на підставі яких коефіцієнти були введені та визначені, унаслідок чого не визначився з відповідністю розміру суми відшкодування, нарахованою позивачу, граничним сумам середньої заробітної плати. Вивів та застосував власний коефіцієнт росту заробітної плати.

Також судом не враховано положення п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якими було передбачено перелік підстав для перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) до яких віднесено: зміну ступеня втрати професійної працездатності; зміну складу сім'ї померлого; підвищення мінімального розміру заробітної плати в порядку, визначеному законодавством; підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору. Та роз'яснення Міністерства праці України від 13 вересня 1996 року №06-3138, Головної державної інспекції праці Міністерства праці України від 17 жовтня 1997 року №02/2-4171 і доповнень до Угоди по тарифах трудових і соціальних гарантіях між Мінвуглепромом і галузевими профспілками вугільної промисловості від 18 листопада 1997 року, якими визначено, що у тих випадках, коли при черговому перерахуванні відшкодування шкоди потерпілим на виробництві при виконанні ними трудових обов'язків, пов'язаних з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів) на підприємстві, установі організації перерахований на 100% втрати професійної працездатності розмір відшкодування шкоди перевищує реальну заробітну плату відповідного працівника, розмір відшкодування шкоди потерпілому визначається із середньомісячної заробітної плати відповідного працівника (після проведення підвищення тарифних ставок) при умові, що він відпрацював повний календарний місяць або у перерахунку на повний календарний місяць роботи. При цьому перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100% втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період, і даний середньомісячний заробіток відповідного працівника є визначальним для проведення перерахунку відшкодування втраченого заробітку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням.

Частиною 2 ст.16 цього Закону передбачено, що безпосереднє управління Фондом соціального страхування від нещасних випадків здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема, спрямовує і контролює діяльність виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів; затверджує інструкцію про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів, погоджену з Національним банком України і спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, інші нормативні документи, що регламентують внутрішню діяльність Фонду.

Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання всіма страхувальниками та застрахованими.

Згідно з ч.2 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення галузевої та регіональної угоди, а також колективних договорів не повинні погіршувати становище працівників в порівнянні з установленими чинним законодавством і договорами більш високого рівня.

Закон України «Про охорону праці», ст.11, встановлює, що власник повинен відшкодувати працівнику внаслідок каліцтва або іншої шкоди здоров'ю при виконанні їм трудових обов'язків втрачений заробіток у повному обсязі.

Згідно з Указом Президента України від 09 січня 1996 року №41/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості», міністерства і відомства були зобов'язані визначити умови оплати праці, розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників вугільної промисловості та шахтного будівництва з урахуванням умов складності праці, здійснивши їх перегляд з метою збільшення у межах наявного фонду споживання.

На виконання цього Указу Міністерством вугільної промисловості України було видано однойменний наказ від 04 березня 1996 року №72, яким структуру заробітної плати змінено, зокрема підвищено тарифні ставки та посадові оклади, за рахунок зменшення інших її складових виплат (доплат, надбавок, винагород, премій), в межах наявного фонду споживання, без збільшення загального розміру заробітної плати. При цьому тарифна частина заробітної плати на підприємствах вугільної галузі була збільшена на коефіцієнт 2,38 за рахунок зменшення додаткових видів оплати праці, в межах наявних фондів оплати праці станом на 01 квітня 1996 року, що підтверджується довідкою відповідача про розмір фонду заробітної плати по підприємству в березні і квітні 1996 року.

Проте, коефіцієнт 2,38 не може бути застосовний до спірних правовідносин оскільки, при застосуванні даного коефіцієнта при збільшені тарифних ставок та окладів одночасно були зменшені інші складові заробітної плати, без зміни загального розміру заробітної плати, у зв'язку із чим розмір середньомісячного заробітку не збільшився тому в відповідача були відсутні підстави для проведення перерахування розміру відшкодування.

Відповідно до вимог п.п.9,10 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків (положення Правила у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно ступеню втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я, а розмір одноразової допомоги має бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожний відсоток втрати ним професійної працездатності.

Згідно з п.п.22,28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472 (далі Правила) середньомісячний заробіток, з якого визначається або перераховується втрачений потерпілим заробіток, підлягає коригуванню на коефіцієнти підвищення тарифних ставок посадових окладів.

У абз.5 п.28 Правил зазначено, що перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Таким чином, розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося фактичне підвищення тарифних ставок (окладів).

Згідно з п.23 Правил види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до вимог ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У заробіток для обчислення пенсії включається за відповідні періоди допомога по тимчасовій непрацездатності чи середній заробіток, що зберігається за працівником.

Частиною 2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Верховним Судом України у п.23 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справи за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо перерахування розміру страхових виплат судам необхідно мати на увазі, що воно провадиться лише з підстав і в порядку, передбачених ст.29 вищезазначеного Закону. Суди не можуть провадити або зобов'язувати провадити перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну й соціальну допомогу з інших підстав, зазначених позивачем.

Згідно з п.п.4.4.2.-4.4.4. Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей), узгодженого з Міністерством праці та соціальної політики України й затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 січня 2002 року №7 (діючого на час виникнення спірних відносин), при проведенні перерахування щомісячних страхових виплат з 1 березня кожного року середньомісячна заробітна плата підлягає коригуванню. При цьому відкоригована середньомісячна заробітна плата не може перевищувати встановлену на дату настання права на перерахування максимальну величину (граничну суму) заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески до Фонду.

Перерахування щомісячних страхових виплат проводиться з урахуванням вимог абзацу третього частини першої статті 34 базового Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, а саме: у разі, коли потерпілому одночасно із щомісячною страховою виплатою призначено пенсію по інвалідності у зв'язку з одним і тим самим нещасним випадком або професійним захворюванням, їх сума не повинна перевищувати середньомісячний заробіток, який потерпілий мав до ушкодження здоров'я.

Сума перерахованої щомісячної страхової виплати та пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (станом на 1 березня відповідного року) обмежується відкоригованим середньомісячним заробітком потерпілого.

При перерахуванні щомісячних страхових виплат з 01 березня для коригування середньомісячної заробітної плати застосовується коефіцієнт, на який перераховуються щомісячні страхові виплати потерпілим (членам їх сімей) за рішенням правління Фонду.

Аналогічна норма міститься і в новій редакції Порядку призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей), затвердженого постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року №24, згідно з п.п.3.4.4.,3.8.2. якого розмір щомісячної страхової виплати встановлюється з урахуванням коефіцієнтів перерахування, які встановлюються правлінням Фонду щороку з 1 березня; перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Указаний Порядок призначення та здійснення страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) затверджено відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, до якого внесено зміни Законом України Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 лютого 2007 року, що набрав чинності 20 березня 2007 року, відповідно до яких пункт 7 частини сьомої статті 17 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року доповнено абзацом одинадцятим та визначено повноваження правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків щодо затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З остаточної редакції позовних вимог ОСОБА_2 (т.2 а.с.123-125) вбачається, що позивач вважає, що розрахунок виплати на відшкодування шкоди повинний проводитись з лютого 1998 року з середньої заробітної плати електрослюсаря 5 розряду підземної ділянки ремонту забійного обладнання відповідно до довідки ДВАТ шахти «Ювілейна» ДП ДХК «Павлоградвугілля», яка міститься у т.1 а.с.79.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким розрахунком, оскільки розмір відшкодування шкоди коригувався відповідно до наказів по підприємству таким чином, що на місяць передачі особової справи позивача до Фонду у квітні 2004 року, щомісячні виплати відшкодування шкоди ОСОБА_2, з урахуванням утраченого заробітку, склали 320 грн.36 коп.

Наказами по підприємству №297 від 06 червня 1996 року, №427 від 30 вересня 1997 року, №390 від 19 квітня 1999 року, №758 від 07 липня 1999 року та інших, з урахуванням зміни ступеню працездатності, були призначені виплати на відшкодування шкоди ОСОБА_3, виходячи із заробітної плати позивача, з приводу якої спір не виникає (т.2 а.с.189,190,191,192,193).

Згідно з п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Отже, розмір втраченого заробітку потерпілого підлягає перерахуванню, якщо відбулося реальне підвищення тарифних ставок (окладів), а перерахований розмір відшкодування шкоди в розрахунку на 100% втрати професійної працездатності не повинен перевищувати реальної заробітної плати відповідного працівника за цей період.

На підставі наведеного та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за період з лютого 1998 року по 01 квітня 2004 року, з урахуванням вимог Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо матеріального і морального заохочення працівників вугільної промисловості» від 09 лютого 1996 року №41/96 та Галузевої угоди, проводили ОСОБА_2 перерахунок розміру відшкодування шкоди одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів, шляхом збільшення суми відшкодування шкоди на величину фактичного збільшення заробітної плати.

Проводячи розрахунок, районний суд в рішенні суду за період з 01 квітня 1996 року по 25 квітня 1997 року самостійно розрахував та застосував коефіцієнт росту тарифних ставок та окладів 1.71975, який не встановлений на законодавчому рівні.

Крім того, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22 лютого 2001 року Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України.

З матеріалів справи вбачається, що справа ОСОБА_2 передана Фонду 01 квітня 2004 року (т.1 а.с.84,142). До цього часу щомісячне відшкодування шкоди позивачу здійснювалось ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за рахунок коштів Фонду.

Після надходження справи ОСОБА_2 до Фонду, останній своєчасно проводить позивачеві всі необхідні виплати, з застосуванням щорічних коефіцієнтів, та надає соціальні послуги.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області, публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м.Першотравенську Дніпропетровської області про перерахунок сум відшкодування шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.