АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просив стягнути з останнього на свою користь 828, 70 грн. матеріальних збитків та 2 436 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що при поверненні нарахованих відсотків за угодами банківських вкладів було безпідставно утримано податки, внаслідок чого він недоотримав частину коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 761/18837/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13457/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не було враховано положення п.п. 4.1.9 ст.4 Податкового кодексу України, який діє з 01.01.2011 року, якими передбачено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Крім того, суд не застосував положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача Шумейко П.М. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.10.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено угоду строкового банківського вкладу № ДФЛ-439299/136 на суму 20 000 грн. під 22, 25 % річних строком до 08.01.2015 року. Протягом строку дії договору позивачу були нараховані відсотки в розмірі 1 109, 45 грн. на його рахунок № НОМЕР_3. У зв`язку з утриманням податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту, утримання військового збору, позивачу було виплачено відсотки в розмірі 937, 48 грн.

08.01.2015 року між сторонами укладено угоду строкового банківського вкладу № ДФЛ-474898/136/136 на суму 20 000 грн. під 22, 75 % річних строком до 08.04.2015 року. Протягом строку дії договору позивачу були нараховані відсотки в розмірі 1 109, 45 грн. на його рахунок № НОМЕР_3. У зв`язку з утриманням податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту, утримання військового збору, позивачу було виплачено відсотки в розмірі 870, 92 грн.

09.01.2015 року між сторонами укладено угоду на розміщення вкладу № ДФЛ-475337/41 та відкрито рахунок № НОМЕР_2 на суму 15 000 грн. під 16 % річних. Протягом строку дії договору позивачу були нараховані відсотки в розмірі 343, 44 грн. У зв`язку з утриманням податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту, утримання військового збору, позивачу було виплачено відсотки в розмірі 269, 60 грн.

06.03.2015 року між сторонами було акцентовано укладення угоди на розміщення вкладу № TDRM000078964 на суму 17 000 грн. під 25 % річних строком до 06.06.2015 року. Протягом строку дії договору позивачу були нараховані відсотки в розмірі 1 059, 59 грн. на його рахунок № НОМЕР_3, проте, у зв`язку з утриманням податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту, утримання військового збору, останньому було виплачено відсотки в розмірі 831, 78 грн.

08.04.2015 року між сторонами укладено угоду на розміщення вкладу № ДФЛ-505649/136 та відкрито рахунок № НОМЕР_1 на суму 20 000 грн. під 20 % річних. Протягом строку дії договору позивачу були нараховані відсотки в розмірі 542, 11 грн. У зв`язку з утриманням податку з доходів на відсотковий дохід по депозиту, утримання військового збору, позивачу було виплачено відсотки в розмірі 425, 56 грн.

09.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, які були утримані при виплаті нарахованих відсотків за угодою на розміщення банківського вкладу № ДФЛ - 439399/136 від 08.10.2014 року.

Листом від 20.02.2015 року № 17163-23.1-б/б відповідач повідомив ОСОБА_1, що утримання коштів при виплаті нарахованих відсотків здійснювалося на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» № 1588-VII від 04.07.2014 року, який вступив в силу 01.08.2014 року, яким було встановлено сплату податку за ставкою 15 % з процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем утримано податки та збори відповідно до вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 162.1.1, п. 162.4 ст. 164 Податкового кодексу України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Якщо фізична особа - платник податку вперше отримує оподатковувані доходи всередині податкового періоду, то перший податковий період розпочинається з дня отримання таких доходів.

Статею 167 цього ж кодексу визначено поняття терміну "пасивні доходи", який означає у тому числі такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, а також визначені ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст. 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у ст. 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з п.п. а п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» від 04.07.2014 року № 1588-VII набрав чинності з 01.08.2014 року.

Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71- VIII II набрав чинності з 01.01.2015 року.

Керуючись вимогами зазначених норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність утримання податку та збору з процентів на банківський вклад позивача. Правильність розрахунку позивачем не оскаржувалася.

На час утримання податків та зборів з пасивних доходів позивача закони, якими вони встановлювалися були діючими та неконституційними не визнавалися, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що введення таких податків та зборів суперечить п. 4.1.9 ст. 4 Податкового кодексу України колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно ж до п. 4.1.1 цієї ж статті кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Доводи апелянта про те, що у порушення вимог Закону України «Про захист парв споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні договорів банківського вкладу йому не було надано інформацію про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги не впливають на висновки суду, оскільки предметом розгляду даної справи були вимоги про стягнення утриманих відповідачем податків та зборів та відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок стягнення таких податків та зборів. Вимоги про визнання неправомірною бездіяльності відповідача, яка полягає у неповному наданні інформації про фінсову послугу, визнання договорів недійсними тощо не були предметом данного спору.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що податок та збір були утримані з процентів на вклад уже після закінчення договору на розміщення вкладу від 08.10.2014 року, а відтак укладаючи наступні договори позивач знав про такі утримання.

За змістом мотивувальної частини рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновків про правомірність утримання податків та зборів відповідачем та що останній діяв в межах закону, а тому доводи апелянта, викладені у письмових поясненнях про те, що суд встановив факт незаконності дій відповідача та щодо невідповідності висновків суду обставинам справи суперечать змісту всього рішення вцілому.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді