Справа №574/424/13 Головуючий у суді у 1 інстанції - Стеценко В.С.
Номер провадження 22-ц/788/1628/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Буринського районного суду Сумської області від 31 травня 2013 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обгрунтовують тим, що 01.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за № 535/П/99/2007-840. Згідно його умов ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 23000 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою 12,89% річних. ОСОБА_3 своїх зобов'язань по договору не виконав, тому станом на 21.03.2013 року утворилась заборгованість в сумі 9472,71 доларів США (еквівалент 75715,35 грн.), яка складається з: 5557,33 дол. США (еквівалент 44419,74 грн.) - заборгованість за кредитом; 798,53 дол. США (еквівалент 6382,61 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків; 816,85 дол. США (еквівалент 6529,10 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; 2300 дол. США (еквівалент18383,90 грн.) - штраф за порушення умов кредитного договору, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням суду від 31 травня 2015 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №535/П/99/2007-840 від 01.10.2007 року станом на 21.03.2013 року в сумі 9472,71 доларів США, що в еквіваленті у національній валюті за курсом НБУ становить 75715,35 грн. та 757,15 грн. - в рахунок повернення понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра». В доводах апеляційної скарги зазначає, що заочне рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним дослідженням фактичних обставин справи. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження доводів, на яких грунтуються позовні вимоги.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Однак своїм правом участі в судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому повинен сплатити на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості по сплаті відсотків, пені за несвоєчасну сплату платежів та штрафу за порушення умов кредитного договору. Проте повністю погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визначення грошових сум, які підлягають стягненню на користь позивача, не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір «Автопакет» № 535/П/99/2007-840 (а. с. 9-14), згідно умов якого відповідачу надано кредит в сумі 23000 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі строком повернення кредиту до 01.10.2012 року під 12,89% річних. Кредитні кошти ОСОБА_3 отримав 01.10.2007 року, що підтверджується заявою на видачу готівки №814 від 01.10.2007 року на а. с. 21.

За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати суму мінімально необхідного платежу в розмірі 521,86 доларів США. Проте умови договори належним чином не виконував, тому станом на 21.03.2013 року утворилась заборгованість в сумі 9472,71 доларів США (еквівалент 75715,35 грн.), яка складається з: 5557,33 дол. США (еквівалент 44419,74 грн.) - заборгованість за кредитом; 798,53 дол. США (еквівалент 6382,61 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків; 816,85 дол. США (еквівалент 6529,10 грн.) - пеня за прострочення сплати кредиту; 2300 дол. США (еквівалент 18383,90 грн.) - штраф за порушення умов кредитного договору (а. с. 6-8).

Згідно ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5.1., укладеного сторонами договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Так як відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, з березня 2012 року припинив сплачувати платежі на погашення кредиту та процентів, що потягло виникнення заборгованості, суд першої інстанції виходячи з положень ст. ст. 526, 1054, 611 ЦК України, прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, по сплаті відсотків та пені за несвоєчасну сплату платежів, передбачених договором.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості є неточним, неналежно оформленим та не грунтується на належних доказах (неможливо зрозуміти за якою формулою обчислюються відсотки за кредитом та пеня; не вказано кількість днів прострочення з розбивкою за кожен місяць; не зазначено сум простроченного платежу з розбивкою за кожен місяць). Так, у розрахунку заборгованості чітко зазначено періоди за який нараховано відповідні платежі, передбачені договором, їх розмір, а також всі платежі, які були сплачені відповідачем. Щодо порядку обчислення відсотків за кредитом та пені, то він визначений умовами кредитного договору.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляційної скарги про те, що розмір неустойки становить значну суму, що є підставою для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК україни. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за кредитом та відсотками складає 6355,86 доларів США, а сума пені, яку просить стягнути позивач, - 816,85 доларів США та нарахована вона за період з 20.03.2012 року по 20.03.2013 року. Тобто розмір пені є значно меньшим за розмір заборгованості. Доказів на підтвердження існування інших обставин, які мають істотне значення та давали б підстави для зменшення розміру пені, відповідачем суду не надано.

В той же час заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідача штрафу за порушення умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10. ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач в обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2300 доларів США посилається на те, що зазначена сума штрафу нарахована відповідно до п. 5.2. кредитного договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що за порушення вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 договору, за кожен випадок.

Підпунктами 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 договору встановлено обов'язок позичальника: забезпечувати банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п.2.1 цього договору; суворо дотримуватись положень цього договору; повідомляти банк про зміну адреси проживання, місця роботи та ін. інформації; на вимогу банка надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника; надати додаткове забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим договором.

Позивачем не зазначено в позовній заяві за яке конкретно порушення умов кредитного договору банком нараховано штраф, передбачений пунктом 5.2. та не надано суду першої інстанції доказів на підтвердження наявності цього порушення. Не надано ним таких доказів і суду апеляційної інстанції. Умова договору, передбачена п. 4.3.2. (суворо дотримуватись положень цього договору) є не конкретною, так як нею не визначено за недотримання яких саме положень договору, передбачена відповідальність. Порушення умов договору відповідачем, на які посилається позивач, полягають тільки в несвоєчасній сплаті платежів, передбачених договором. Проте, за порушення зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплаті відсотків, банком нараховано відповідачу пеню. Інших порушень позичальником умов договору, які б давали підстави для нарахування штрафу, передбаченого п. 5.2., позивачем в позовній заяві не вказано.

Отже, виходячи з викладеного, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за порушення умов кредитного договору з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 31 травня 2013 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 штрафу за порушення умов кредитного договору та відмовити Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» у задоволенні цих позовних вимог, викливши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборованість за кредитним договором № 535/П/99/2007-840 від 01 жовтня 2007 року в сумі 7 172,71 доларів США , що в еквіваленті у гривнях згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.03.2013 року становить 57 331,45 гривень, а також 573 гривні 31 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -