АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1381/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Галдецького ЯрославаАнатолійовича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим,

встановила:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «РодовідБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором кредиту відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Родовід Банк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим задоволено.

Визнано припиненим Договір поруки №77.2/СЖ - 411.07.2 від 12 грудня 2007 року згідно з яким ОСОБА_4 поручилась за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по Кредитному договору №77.2/СЖ - 411.07.2 від 12 грудня 2007 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ «РодовідБанк» - Галдецький Я.А. подав апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, в задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_4відмовити.

Апелянт посилається на те, що застосувавши строк позовної давності, суд не надав оцінки тій обставині, що термін виконання зобовязання за кредитним договором встановлено, до 12.12.2010 року, то позовна давність буде закінчуватися 12.12.2013 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2007 рокуміж ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3укладено кредитний договір № 77.2/СЖ-411.07.02. відповідно до якого позичальник отримав 290000 доларів США строком до 12.12.2010 року, зі сплатою 15% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 12.12.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений договір поруки.(а.с.28-31)

Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3за кредитним договором № 77.2/СЖ-411.07.02, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником.

14.10.2008 рокуВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 уклали додаткову угоду, відповідно до якої встановили проценту ставку за користування кредитними коштами у розмірі 17% річних, починаючи з 15.10.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частина 2 даної норми визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель взяв на себе обов'язок солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором від 12.12.2007 року, згідно з яким позичальнику надано кредит у сумі 290000 доларів США.

Пунктом 8.1. кредитного договору сторони визначили, що у разі зміни облікової ставки Національного банку України, кредитної політики в Україні, економічної ситуації, кон'юнктури ринку, банк має право змінити умови цього договору. Банк письмово інформує позичальника про зміни умов цього договору, рекомендованим листом не пізніше, ніж за сім календарних днів до дня введення в дію нових умов.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

На виконання зазначеної норми матеріального права та умов п. 8. кредитного договору банк та позичальник уклали у письмовій формі додаткову угоду від 12.12.2007 року, відповідно до якої збільшили розмір процентної ставки за користування кредитом, однак, з поручителями такої угоди укладено не було, а крім того, не було отримано їх згоди на укладення зазначеної додаткової угоди.

Таким чином, сторони кредитного договору без згоди поручителя збільшили обсяг його відповідальності.

У п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦКприпинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Умови договору поруки, укладеного між сторонами, не передбачають права банку підвищувати процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя.

Колегія суддів вважає, що умови договору поруки про те, що поручителі зобов'язались солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3. за кредитним договором від 12.12.2007 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником, не можуть свідчити про те, що поручителі дали згоду на збільшення обсягу його відповідальності без його згоди.

Також дані умови не дають можливості зробити висновок про те, що поручитель погодився з тим, що додаткові угоди між банком та позичальником можуть укладатися без його повідомлення.

Матеріали справи також не містять доказів того, що поручитель був проінформований про збільшення обсягу його відповідальності і не заперечував проти цього.

Піднімаючи відсоткову ставку у кредитному договорі з 15% до 17% , Банк не поінформував належним чином поручителя - ОСОБА_5, та ОСОБА_4 про таке підвищення, що свідчить про те, що відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука позивача припинилася, оскільки, відповідачем було змінено основне зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача.

Заперечуючи, проти відмови в задоволенні позову ,банк зазначив, про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, як це зазначено в рішенні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно умов надання та погашення кредиту останній платіж за даним договором відповідач здійснила 06.11.2008 року, що не було належним виконанням відповідачем умов договору і у зв'язку з чим у неї перед банком дійсно виникла заборгованість.

22.12.2009 року банк звернувся до ОСОБА_3 з листом в якому в строк до 22.01.2008 року вимагав достроково повернути кредитні кошти. Таким чином, банк протягом трьох років саме з зазначеної дати 22.01.2008 року мав звернутись до суду за захистом порушених, тоді як до суду банк звернувся 19.09.2013 року, пропустившистрокпозовної давності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів, поданих сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-314, 317 ЦПК Україниколегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Галдецького ЯрославаАнатолійовичавідхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 21 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді