Справа № 336/9341/14-ц
Пр. № 2/336/299/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та здійсненні її виховання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні та здійсненні виховання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позові зазначив, що з вересня 2009 року по травень 2012 року перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних стосунках. Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає разом з матірю. З того часу як позивач розстався з дружиною, відповідач через постійні непорозуміння та сварки не дає йому можливості бачитися з донькою та спілкуватися з нею. Його численні намагання відвідувати доньку позитивних результатів не принесли: його колишня дружина та її мати не дозволяють йому бачитись з донькою, налаштовують малолітню дівчинку проти батька. Про наявність обєктивної перешкоди свідчить та обставина, що він був змушений звернутися до органу опіки і піклування з заявою про визначення режиму його участі в спілкуванні з донькою, внаслідок розгляду якої було винесено розпорядження № 765 р від 19 грудня 2013 року про надання йому права бачитись з донькою з 10-00 до 12-00 години в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16-00 до 18-00 години у четверту неділю місяця у присутності матері дитини. Між тим відповідач положення цього розпорядження не виконує, під всілякими приводами усувається від обовязку сприяти йому в реалізації права на спілкування з донькою.

У звязку з викладеним просить усунути перешкоди з боку відповідача у здійсненні ним спілкування з малолітньою дитиною та її виховання шляхом надання можливості спілкуватися з донькою відповідно до графіку, встановленому розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 765 р від 19.12.2013 року, а саме: з 10-00 до 12-00 години в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16-00 до 18-00 години у четверту неділю місяця у присутності матері дитини за попередньою домовленістю з матірю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури.

У судовому засіданні позивач підтвердив викладені у заяві доводи. Пояснив, що протиправна заборона матері на його побачення з донькою завдає йому емоційних страждань, оскільки він дуже любить доньку, його численні заклики до відповідачки вирішити це питання за домовленістю, спроби переконати її у необхідності припинення такої поведінки результатів не принесли. На підставі викладеного просить про задоволення позову.

Представник позивача підтримала вимоги свого довірителя. Просить про усунення перешкод з боку відповідача у здійсненні позивачем спілкування з малолітньою донькою шляхом зобовязання відповідача надавати позивачеві можливість бачитися з донькою відповідно до встановленого розпорядженням районної адміністрації № 765 р від 19.12.2013 року графіку, але без попередньої домовленості з матірю, оскільки з огляду на характер стосунків сторін досягнута заздалегідь домовленість може створити більше можливостей для ухиляння матері від виконання графіку побачень. Крім того, представник позивача доповнила позов вимогою про попередження ОСОБА_4 про відповідальність за перешкоджання батькові у здійсненні ним спілкування з дитиною.

Відповідач позов не визнала, пояснивши суду, що жодних перешкод позивачеві у реалізації графіку побачень, встановленого згаданим розпорядженням районної адміністрації, вона не чинила. Більш того, всякий раз у зазначений в графіку час вона готувала доньку до побачення з батьком і виходила з нею у двір, де очікувала батька дитини, який жодного разу вчасно, а саме: з 10-00 до 12-00 години, не зявився. Разом з тим, особисто зриваючи побачення з донькою, позивач всякий раз подає до міліції заяви про те, що вона не надає йому можливості бачитись з донькою. Що стосується тверджень позивача про порушення нею графіку побачень з донькою, вона не припустила жодного випадку такого ухилення без поважної причини. Навпаки, у випадках хвороби доньки або їхнього з дитиною відїзду за межі міста вона повідомляє позивача через орган з захисту прав дітей про наявність поважних перешкод у здійсненні побачення з донькою. Останній раз батько бачився з донькою в лютому 2015 року, коли в товаристві незнайомих відповідачці людей приїхав у двір, де вона гуляла з донькою, хоча й в суботу, проте значно пізніше ніж передбачено графіком. Позивач вів себе агресивно, кричав, погрожував розправою відповідачці і її матері у присутності доньки, втілюючи ці погрози в грубу, зухвалу форму. Така його поведінка вселяє в дитину, якій виконалося лише пять років, страх; вона плаче, заявляє, що боїться батька і не бажає з ним бачитися. Поведінка позивача, який зриває побачення з дитиною у встановлені часи, натомість вчиняє скандали, зявляючись, коли його не очікують, негативний вплив агресії ОСОБА_3 на емоційний стан дитини зумовили звернення відповідачки до відділу в справах дітей районної адміністрації з проханням зменшити тривалість побачень доньки з батьком. Внаслідок розгляду заяви відповідача було видане розпорядження № 117 р від 06.03.2015 року про дозвіл на побачення батька з донькою протягом чотирьох годин щомісяця за попередньою домовленістю з матірю дитини, у присутності матері. Але, як зазначила відповідач, позивач не виконує і цього графіку, після описаного нею випадку він жодного разу не лише не приїхав, а навіть і не зателефонував їй з проханням надати можливість побачитись з дівчинкою, не привітав доньку і з пятиріччям, що настало 3 липня 2015 року

Через відсутність будь-яких перешкод з її боку у здійсненні позивачем права на спілкування з дитиною просить залишити позов без задоволення.

Представник відповідача підтримала доводи своєї довірительки. Просить про ухвалення рішення на її користь.

Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не зявився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність (а. с. 40), що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі представника органу з захисту прав дитини.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони з вересня 2009 року по травень 2012 року перебували у фактичних шлюбних стосунках, є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4), яка мешкає разом з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1. Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 765 р від 19.12.2013 року встановлений графік побачень позивача з малолітньою дитиною ОСОБА_5, який полягає у встановленні права позивача на побачення донькою з 10-00 до 12-00 години в першу і третю суботи кожного місяця, а також з 16-00 до 18-00 години у четверту неділю місяця у присутності матері дитини, за попередньою домовленістю з матірю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури (а. с. 3). Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 117 р від 06.03.2015 року режим побачень позивача з донькою змінений, йому надано право на побачення з донькою протягом чотирьох годин щомісяця у присутності матері дитини, за попередньою домовленістю з матірю, з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури (а. с. 44).

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Наведене правило узгоджується із змістом ст. 153 СК України, відповідно до якої мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, обєктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом.

Суд виходить з того, що порушенням субєктивного права є такий негативний вплив на нього, при якому воно звужується за своїм змістом або перестає існувати, що позбавляє його носія можливості реалізувати його повністю або частково.

Дійшовши висновку про необхідність вирішення спору на користь відповідача, суд враховує право позивача на спілкування з дитиною, але виходить з того, що для застосування судового захисту необхідно констатувати наявність порушень цього права.

Частина друга ст.157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, а праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні цього права.

Між тим, встановивши обставини справи, суд не вбачає ознак такого порушення права позивача на спілкування з дитиною в поведінці відповідача.

На користь такого умовиводу суду свідчать пояснення відповідача, узагальнений зміст яких навів суд, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11

Зокрема, свідок ОСОБА_6 показала суду, що працює на посаді інспектора у Шевченківському відділі кримінальної міліції у справах дітей ГУМВС України в Запорізькій області, вона проводила перевірки викладених в заявах ОСОБА_3 доводів про ухилення ОСОБА_4 від виконання обовязку сприяти йому у спілкуванні з донькою у встановлені органом опіки години. Під час таких перевірок детально опитувались мати дівчинки, свідки. Фактів навмисного перешкоджання відділом не встановлено, факти зривів побачень зумовлені виключно поважними причинами, підтверджені документально.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона обізнана про існування графіку побачень батька з дитиною, від дотримання якого відповідач не ухиляється. Навпаки, свідок, яка часто гостить у ОСОБА_4 по суботах, буває очевидцем того, що відповідач збирає дівчинку для побачень з батьком у встановлені часи. Свідок показала, що бачила батька дитини один раз, який запамятала через вкрай агресивну поведінку ОСОБА_3, що своїми неконтрольованими діями сильно налякав дівчину, з якою сталося мимовільне сечовипускання.

Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9, яка пояснила, що є подругою відповідача, показала, що зі слів ОСОБА_4 обізнана про існування графіку побачень батька з дитиною; хоча часто по вихідних гостить у відповідачки, бачила ОСОБА_3 лише одного разу, і то під час реєстрації народження дитини в відділі державної реєстрації актів цивільного стану. ОСОБА_4 в реалізації графіку побачень позивачеві не перешкоджає, навпаки готує дівчину до годин побачень, гарно вбираючи її.

Свідок ОСОБА_10 показала, що позивач графік побачень не виконує, зявляється до дитини за власним розсудом. Вчасно зявився лише 20 вересня 2014 року, коли свідок, яка доводиться дівчинці бабусею, гуляла з ОСОБА_5 у дворі. Побачивши в руках у дівчинки карти із зображенням ляльок, позивач розлютився, почав ображати і ОСОБА_4, і ОСОБА_5, кричав, що повісить свідка на дверях. Онука, яка чула ці погрози, сильно злякалася, стала проганяти батька. Така ж реакція виникла у дівчинки і 21 лютого 2015 року, коли наступного разу зявився позивач і вчинив такий самий скандал, що і в вересні.

Свідок ОСОБА_11 показала суду про свої щосуботні відвідування родини, де виховується дівчинка, які зумовлені важкою хворобою дідуся дівчинки, що доводиться братом свідкові. Коли сталося останнє за часом відвідування позивачем дитини, у лютому 2015 року, свідок була очевидцем сцени, яку влаштував батько дівчинки. Побачивши батька, дівчинка закричала, хутко побігла додому. Дівчинка боїться батька, просить дорослих членів сімї не дозволяти йому приїжджати до неї в гості.

Про відсутність перешкоджань для спілкування батька з ОСОБА_5 з боку відповідачки свідчать її звернення до органу опіки та піклування з проханням повідомити позивача про відїзд матері з донькою в інший населений пункт і неможливість у звязку з цим сприяти у побаченні батька і дитини (а. с. 48), висновок дільничного інспектора міліції Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про результати розгляду звернення ОСОБА_4 з питань порушення ОСОБА_3 графіку побачень з дитиною (а. с. 56).

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_12, який розказав суду про те, що він був очевидцем, як добре донька грала з батьком у присутності матері під час одного з побачень відповідача з донькою, підкріплює переконання суду про відсутність перешкод з боку ОСОБА_4

Не спростовують зазначені висновки суду і показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які заявлять, що були очевидцями того, як ОСОБА_4 відмовляла ОСОБА_3 у побаченнях з донькою (при цьому свідок ОСОБА_14 зазначає, що таку відмову мати пояснила хворобою дитини), оскільки факти відмови у наданні побачень не оспорюються ніким із сторін, кожна з яких по різному оцінює причини таких відмов: позивач, - зазначаючи, що відповідач робить це навмисно з метою вчинення перепон, а відповідач посилаючись на поважні причини цих відмов.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 142 СК України діти мають рівні права та обовязки по відношенню до батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою, а в силу ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків повинно ґрунтуватися на повазі прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд, не знайшовши підстав для констатації перепон з боку відповідачки в організації спілкування позивача з донькою, вважає, що позивач користується цим правом на власний розсуд і замість пошуків способів налагодити теплі стосунки з донькою, пригорнути її до себе, попрацювавши над своїми емоційними проявами, зловживає своїм правом, дозволяючи собі неприпустимі прояви агресії, які негативно відбиваються на емоційному здоровї дівчинки, на що вказує висновок фахівця-психолога (а. с. 57-62) про те, що спілкування батька з донькою протікає негативно і негативно впливає на психологічне благополуччя дитини.

Зазначені висновки суду підкріплюють і зміст довідок лікаря-невролога (а. с. 50-51) про наявність у дівчинки неврозоподібного стану, який характеризується тиками, енурезом, неотоничним синдромом на органічному фоні, який посилюється на фоні зустрічей з батьком, а також відомості про чотириразове перебування позивача на обліку в комунальному закладі «Обласний клінічний наркологічний диспансер» з діагнозом психічні і поведінкові розлади внаслідок сочетанного вживання каннабіоідів іпсихостимуляторів, а також алкоголю із шкідливими наслідками (а. с. 72), куди, як встановлено судом, позивач приймався через порушення ним правил безпеки дорожнього руху, а саме: керування транспортними засобами в стані алкогольного та наркотичного спяніння.

За згаданих обставин, коли, не виявивши ознак порушення права батька на спілкування з донькою і вважаючи, що вимоги, які вирішуються, наповнені лише формальним змістом, суд, крім того, ознайомився з фактичними даними про беззаперечно негативний вплив батька на стан емоційного та фізичного здоровя дівчинки, суд не знаходить підстав для ухвалення рішення на користь позивача і вважає, що домовленість батька з матірю дитини про форми спілкування батька з донькою має ґрунтуватися на обопільному порозумінні, взаємних поступках, повазі один до одного і, перш за все, до дитини, намаганні організувати спілкування без завдання жодної шкоди емоційному благополуччю доньки і зауважує, що в усякому випадку спілкування батька і доньки повинно здійснюватися без примушування і ґрунтуватися на добровільному волевиявленні дитини.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150-153, 155, 157-159 СК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива