АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5219/2015 Головуючий у першій інстанції - Мальцев Д.О.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2015 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви. Вважає, що заява про забезпечення позову розглянута судом з порушенням вимог процесуального закону, оскільки судом належним чином де досліджено матеріали справи і не враховано всіх обставин справи. Так, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що майно, яке є предметом спору на даний час описане та арештоване і відносно нього проводяться виконавчі дії щодо його реалізації, що зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Також належним чином був повідомлений представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (апелянт), який незявився і не повідомив суду про причини неявки. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на ухвалу про відмову в забезпеченні позову.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в забезпеченні позову виходив з того, що представник позивача належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову та не надав відповідних доказів такої необхідності, зокрема, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину шестикімнатної квартири АДРЕСА_1, вказуючи на те, що це майно набуте сторонами під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник позивача вказував, що майно, яке є предметом спору на даний час описане та арештоване і відносно нього проводяться виконавчі дії щодо його реалізації, а отже реалізація спірної квартири зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що відділом примусового виконання рішень ДВС України проводяться виконавчі по виконанню рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1) в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «АБ «Експрес-Банк».

Рішення суду, яке набрало законної сили є обов'язковим для виконання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст позовних вимог, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що позивачем в достатній мірі необґрунтовано та не наведено достатніх обставин і підстав для вжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову (з урахуванням прав інших осіб, які можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів), а також наявності підстав вважати, що невжиття саме цього заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року про відмову в забезпеченні позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді