АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/1141/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1380/К/15 суддя Шевченко О.В.
Категорія - 48 (I) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Соколан Н.О.

за участю: секретаря Маслової К.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства і виключення з актового запису про народження відомостей про батька, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, відповідач допомогу на утримання дитини не надає.

У звязку з цим, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частку з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - Інгулецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про оспорювання батьківства і виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 не є його біологічною дочкою, тому що вона не схожа ні на відповідача, ні на його родину. Під час сварки ОСОБА_3 повідомила ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 не є його дочкою і у неї інший біологічний батько.

Тому просив суд виключити відомості про нього як батька дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з актового запису про народження №207 від 07.06.2011 року.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 07 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, яким задовольнити його зустрічний позов та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Судом невірно було застосовано до спірних правовідносин ч.5 ст.136 СК України. Відповідач з ОСОБА_3 на час народження дитини знаходились у зареєстрованому шлюбі, тому реєстрацію народження дитини було здійснено згідно з ст. 122 СК України на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. ОСОБА_2 не звертався до органу РАЦС з заявою про визнання батьківства, ні зі спільною заявою з матірю дитини про реєстрацію себе батьком дитини. Реєстрація батьківства була здійснена з урахуванням презумпції, що дитина, яка народжена у шлюбі походить від подружжя.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, тому просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 20 грудня 2010 року зареєстрували шлюб. 27 липня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.32)

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 1-КИ №337522, виданого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вбачається, що ОСОБА_4 народилась 26 травня 2011 року, про що в Книзі реєстрації народжень 2011 року червня місяця 07 числа зроблено відповідний актовий запис за №207. Батьком дитини ОСОБА_4 записано відповідача ОСОБА_2 (а.с.33)

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями ст.180, ч.1 ст.182 СК України та виходив із обовязку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з п.17 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 СК України, в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом враховано те, що відповідач ОСОБА_2 може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його щомісячного заробітку (доходу), що повністю задовольнить потреби дитини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції зазначив, відповідач на час реєстрації дитини був обізнаний про те, що він є не її біологічним батьком, тому відповідно до положень ч.5 ст. 136 СК України ОСОБА_2 не має права оспорювати батьківство.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про оспорювання батьківства і виключення з актового запису про народження відомостей про батька.

Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність;або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Колегією суддів було призначено судову генетичну експертизу з питання наявності кровного споріднення між дитиною сторін та ОСОБА_2 Проте відповідачка за зустрічним позовом до медичної установи із дитиною не з`явилася, зазначаючи, що немає необхідності встановлювати той факт, що вона визнає: ОСОБА_4 походить від іншого чоловіка. Проте, відповідачка наполягала на тому, що позивач знав на час реєстрації народження дитини, що не є батьком дитини, свідомо погоджувався з цим, і немає права у зв`язку із цим ставити питання про оспоренння свого батьківства.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, суд першої інстанції виходив з того, що хоча й мати дитини не заперечує відсутності кровного спорідення між її дитиною та ОСОБА_2- її чоловіком на час народження та реєстрації народження дитини, проте він не має права на оспорювання свого батьківства, оскільки на час реєстрації народження знав, що не є батьком, на підставі ст. 136 СК України. В даному висновку суд посилався на показання свідків, допитаних в судовому засіданні та приведених до присяги. Відповідач нічим не спростував цих показань, натомість повідомив колегії суддів, що до реєстрації шлюбу вони із відповідачкою підтримували близькі стосунки близько трьох років, то сходилися, то розходилися, він тоді зловживав алкоголем. Не зміг пояснити, чому довідавшись, за його словами про те, що він не є батьком дитини під час сварки в квітні 2013 року не звернувся до суду одразу, а подав лише зустрічний позов після первинного звернення матері дитини до нього про стягнення аліментів.

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість первісних позовних вимог про стягнення аліментів та відсутності законних підстав для задоволення зустрічного позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: