Справа №521/937/14-ц
Пров. № 2/521/600/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді: Мирончук Н.В.

при секретарі: Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновськго районного суду м. Одеси звернулося з позовом Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» до ОСОБА_1анівни, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у сумі - 5782,10грн..

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що КП ЖКС «Черьомушки» створено рішенням Одеської Міської ради № 1449-У зі змінами № 1165-У від 05.04.2007р. на базі комунальної власності територіальної громади м.Одеса, відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Засновником є Одеська міська рада. Організаційно правова форма - комунальне підприємство. Підприємство є неприбутковою організацією, рахунки поповнюються за рахунок добросовісних жителів міста та міського бюджету.

Распорядженням міського голови № 97-0р від 28.01.03, КП ЖКС «Черьомушки» є балансоутримувачем жилих будинків у Малиновському районі м. Одеси.

Позивач забезпечує житлово-комунальними послугами квартиру №4, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 53.

Власником вказаної квартири є ОСОБА_1, яка в ційквартирі не зареєстрована. Квартира має три кімнати, площею 58,90 кв.м. Відповідач має на дану квартиру рахунок №205053004.

Наказом №1519/2н-1451/11 від 01.07.2011р. було стягнуто з ОСОБА_1заборгованість по комунальних послугах у сумі 3268,76грн.

Проте, вказаний Наказ було скасовано 21.08.2012 року.

Позивач здійснює ремонт зазначеного будинку та утримує прибудинкову територію за рахунок коштів, сплачених за комунальні послуги.

На думку позивача, відповідачка систематично порушує зобов'язання, установлені чинним законодавством, а саме: не оплачує надані їм житлово-комунальні послуги, що негативно впливає на діяльність позивача.

Внаслідок чого, станом на яку саме дату, позивачем не вказано, але зазначено, що у Відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані їй житлово-комунальні послуги, у розмірі 5782,10 грн..

У зв'язку з вищенаведеним та враховуючи те, що Відповідач добровільно сплатити заборгованість за житлово-комунальні послуги відмовляється, позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з Відповідачки заборгованість за надані житлово - комунальні послуги, у розмірі 5782,10грн., а також судові витрати, у розмірі 243,60 грн. (а.с.2-5).

В судовому засіданні 14.04.2014 року представник позивача за довіреністю, заявлені позовні вимоги уточнила, надавши уточнений позов, в якому вказала, що позивачка за утримання будинку не сплатила ні одної гривні та зазначила, що заборгованість відповідачки, з урахуванням строку позовної давності складає 3095,43грн. та просила стягнути з відповідача борг на вказану суму, за період з 27.01.2011 року по 01 квітня 2014 року в сумі 3095,43 грн. (а.с.64-67 ).

Крім того, під час слухання справи представником позивача 13.10.2014 року було надано до канцелярії суду заяву, в якій представником позивача вказано, що наполягає на стягненні заборгованості у сумі 3061 гри.60 коп., так як ОСОБА_1 здійснює сплату поточних платежів, а не заборгованість періоду з 31.01.2011 року. ОСОБА_2 оплачено вивіз сміття в квітні 2014 року - 247.00 грн. за період 01.02.2011р. по 31.03.2014р. Заборгованість складає по вивозу сміття на цей час 182,00грн., по утриманню будинків та прибудинкової території (СДПТ) сплата проведена за червень 2014 року - 87,76 грн., липень 2014 року - 87,76, за вересень 2014 року - 87,76 грн. Борг по СДПТ- 3061,60 грн. (5779,10 діючій борг - 2717,41 борг на січень 2011) = 3061,60грн. (а.с.146 ).

Окрім того, під час слухання справи, представником позивача 04.11.2014 року було надано до канцелярії суду заяву, в якій представником позивача вказано, що наполягає на стягненні заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2798,41 грн., так як ОСОБА_1 здійснює сплатупоточних платежів, а не заборгованість періоду з 31.01.2011р. По утриманню будинків та прибудинкової території (УБПТ) відповідачем була проведена оплата за червень 2014р - 87,76грн., липень 2014р - 87,76грн., вересень 20 і 4р. - 87,76грн. На теперішній час борг по УБПТ складає 2798,41 грн., а саме: 5 779,10 (діючий борг) - 2 717,41 (борг на січень 2011р.) - 263,28грн. (сума оплачених платежів) = 2798,41 грн. (а.с.163).

Також, 02.12.2014 року представником позивача було надано до канцелярії суду заяву, в якій представником позивача вказано, що просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 2886,89 грн. та судові витрати.(а.с.169).

В судове засідання представник позивача не прибув, хоча неодноразово на адресу позивача направлялись повістки, надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності позивача. (а.с.146 ).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення первинного позову та всіх уточнень до нього та надала письмові заперечення, в яких вказала про наступне. Основою правовідносин між виконавцем послуг та споживачем є договір.Будь-які договірні правовідносини між нею та КП ЖКС «Черьомушкі» відсутні.

Вона договір з позивачем не укладала, а тому, на її думку, зобовязання по сплаті грошей за надання їй послуг, відсутні.

Враховуючи вказаний факт, відповідачка вважає, що правові підстави для стягнення з неї грошей на користь позивача, відсутні.

Та, якщо суд не прийме цей факт до уваги, то вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що згідно постанови ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року по справі № 6-449 Ісв 10 ВССУ, суд виходив з того, що у разі не укладення сторонами договору про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, позивач повинен доказати надання таких послуг споживачу.

Також, на думку відповідачки, надання позивачем довідки про нарахування вартості послуг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ці довідки не підтверджують надання послуг та отримання їх відповідачем.

Відповідачка вважає, що КП «ЖКС «Черьомушки» не надавав якісно та своєчасно комунальні послуги, про що свідчать листи жильців житлового будинку №53 по вул. Ген. Петрова в м. Одесі до різних інстанцій на протязі 2011-2012 років, в яких зазначається про стан житлового будинку і бездіяльність балансоутримувача.

Тобто, фактично, на думку відповідачки, послуги по утриманню будинку та прибудинкової території позивачем не надавалися і підстав виплачувати позивачу гроші не має.

Посилаючись на положення ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на певні роботи, зазначені в цій нормі закону, при цьому виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідачка вказала, що в період з 2011-2013 року, позивач не надавав послуг по утриманню житлового будинку і не надав суду доказів надання таких послуг.

Тому, на думку відповідачки, у неї не виникли обовязки по сплаті послуг, а у позивача не виникло право по стягненню з неї грошей за несплату послуг за УБПТ.

На підставі викладеного, просила в задоволенні позовних вимог КП «ЖКС «Черьомушки» по стягненню з неї заборгованості відмовити в повному обсязі.(а.с.48-49).

Також відповідачка вказала про необхідність застосування судом строків позовної давності, оскільки борг заявлений позивачем до стягнення з неї, нарахований за межами трирічного строку позовної давності: невідомо за який саме період, оскільки позивачем вказується за період з 2011 р., але на початок вказаного періоду, позивач вказав суму боргу 2895,21 грн.(а.с.147).

З урахуванням викладеного, просила відмовити позивачу в задоволенні позову до неї про стягнення заборгованості та просила застосувати строки позовної давності щодо нарахованої заборгованості по оплаті за надання житлово-комунальних послуг та справу розглянути без її участі.(а.с.189-190).

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим сторонами, доказам, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачці ОСОБА_1 належить квартира № 4 за адресою: м. Одеса, вул.Ген.Петрова, буд. 53, що підтверджується договором дарування квартири від 14.10.1995 року.(а.с.52-53).

На відповідачку ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок на квартиру № 4 за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Петрова, буд. 53, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї і реєстрацію) №303 від 15.07.2013 року.(а.с.6).

В судовому засіданні встановлено, що позивач - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки», згідно укладених договорів, забезпечує житлово-комунальними послугами квартиру № 4, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ген.Петрова, 53 (а.с.72-85).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постовою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири, зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1,2 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, вважається таким, шо прострочив зобовязання, якшо він не приступив до виконання його, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Згідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Тобто, встановлення відповідних тарифів на послуги покладається на відповідні органи та стосуються суб'єктів відносин, щодо яких вони відносяться.

Такий тариф було затверджено рішенням № 1212 Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28 жовтня 2008 року, яким встановлено тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Ген.Петрова, 53 для КП ЖКС «Черьомушки».(а.с.71)

Посилання відповідачки ОСОБА_1 на те, що між нею та позивачем - КП ЖКС «Черьомушки» не укладено жодного договору про надання будь-яких послуг, всупереч положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ст. 19, 29), суд не може прийняти до уваги, з огляду на таке.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ст.29 цього Закону, договір на надання житлово комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем

Проте, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», саме споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

При цьому, до обов'язків виконавця відноситься підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання, згідно з типовим договором (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13.

Щодо обсягу та якості надаваних послуг, суд зазначає про таке.

У відповідності до ч.1, 4 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в його задоволенні.

На підтвердження звернень до позивача з претензіями, відповідачем до суду надано звернення жителів будинку №53 по вул. Ген.Петрова в м.Одесі, від 20.08.2012 року (а.с.54). від 02.08.2012р. (а.с.56), від 02.11.2011 року (а.с.57) та Акт, складений жителями будинку, від 10.04.2014 року(а.с.91)..

Як вбачається з зазначених документів, всі вони датовані після видачі судового Наказу, тобто після 01.07.2011 року, суд же розглядає позовні вимоги про стягнення боргу, який було заявлено за Судовим Наказом від 01.07.2011 року.

Проте, жодних доказів на підтвердження відповідних звернень до позивача з актами претензіями, до 01.07.2011 року, відповідачем до суду не надано.

Надані відповідачем до суду ряд фотографій з зображенням труб, каналізаційного люка, приміщень, суд не може прийняти до уваги, оскільки відсутні докази того, коли, ким та де саме ці знімки було зроблено та про що саме вони свідчать.

Отже, суд не перевіряє обсягу та якості надаваних послуг з огляду на вказане.

Однак, суд зазначає при цьому, що послуги та розрахунок тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території повинно бути розраховано позивачем, відповідно формул, що передбачені Постановою КМУ № 869 від 01.06.2011 року, якою, крім іншого, затверджений «Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

В Додатку до даного Порядку вказується перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до «Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад», інформація про послуги, тарифи та інше доводиться до відома споживачів.

Проте, позивач за час розгляду справи надавав до суду неодноразово різні розрахунки заборгованості відповідачки ОСОБА_1

Так, позивачем було надано розрахунок боргу відповідачки з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року, згідно до якого, борг відповідачки склав за вказаний період часу 5782,10грн.(а.с.7-16)

Також, позивач надав розрахунки заборгованості відповідача на 28.02.2014 року, згідно до яких, борг відповідачки склав 5970,62грн.(а.с.51)

Крім того, під час слухання справи, 14.04.2014року позивач надав ще один розрахунок заборгованості відповідача, згідно до якого, сума боргу відповідачки за період з 01.02.2011 року по 01 квітня 2014 року, складає - СДПТ 2848,43, В/м Комм.-156,83, В/м Ремон. 90,17 грн. (а.с.68-70 ).

27.05.2014 року представник позивача надала ще один розрахунок заборгованості відповідача, згідно до якого, сума боргу відповідачки за період з 01.01.2011 року по 30 червня 2014 року, складає - СДПТ 5691,34грн., вода і кан.- 21,02грн., В/м Комм.- 85,33грн., В/м Ремон. 90,17 грн. (а.с.135).

13.10.2014 року представник позивача надала ще один розрахунок заборгованості відповідача, згідно до якого, сума боргу відповідачки за період з 31.01.2011 року по 30 вересня 2014 року, складає - СДПТ 5779,10грн., вода і кан.- 21,02грн., відвед. гаряч. води - 0,78грн., В/м Комм.- 91,83грн., В/м Ремон. 90,17 грн. , а всього 5982,90 грн.(а.с.146- 156).

Окрім того, 02.12.2014 року представник позивача до канцелярії суду, надала ще один розрахунок заборгованості відповідача, згідно до якого, сума боргу відповідачки з січня 2011 року по січень 2014 року, складає - 2886,89грн.(а.с.170- 171).

Отже, як вбачається з вищенаведених розрахунків, позивач сам не може визначитись щодо суми боргу та періоду, за який відповідачам було нараховано цей борг.

Щодо заяви відповідачки про застосування строків позовної давності по стягненню з неї боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, суд враховує, що позивач звертався до Малиновського суду м.Одеси про стягнення заборгованості в наказному порядку.

Так, 01 липня 2011 року за вимогою КП ЖКС «Черьомушки» було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1, на користь КП ЖКС «Черьомушки», заборгованості по оплаті за житло та житлово-комунальні послуги в сумі 3268,76 грн., суми судових витрат у розмірі 55,50 грн.

Копію зазначеної ухвали позивачем до позову не долучено.

За заявою відповідача, ухвалою суду, вказаний Наказ від 01 липня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3268,76 грн., було скасовано.

Проте, позивач звернувся з позовом до суду не про стягнення суми боргу - 3268,76 грн., яка була заявлена у Наказі, а іншої суми боргу, яка в Наказному провадженні не розглядалась та під час розгляду справи неодноразово змінював розмір боргу, не надавши цьому жодного обгрунтування.

Між тим, суд звертає увагу на те, що, згідно п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України, за вимогою про стягнення заборгованості по оплаті за житло та житлово-комунальні послуги, може бути видано судовий наказ.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Проте, з поданої заяви та доданих до неї документів не вбачається, що позивач звертався до суду в порядку наказного провадження про стягнення заборгованості, за тими сумами, які він щоразу вказував суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 23.12.2011року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту, виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Тобто, не допускається звернення до суду з позовом без звернення із заявою про видачу судового наказу про той самий предмет і з тих самих підстав.

Чинний ЦПК України передбачає процедуру наказного провадження, як особливу процедуру цивільного судочинства, поряд із позовним та окремим провадженнями. За результатами розгляду цивільних справ у наказному провадженні, суд ухвалює судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наказне провадження, хоча і самостійний вид провадження цивільного судочинства, але не є альтернативою позовному провадженню.

Тобто, чинне цивільне процесуальне законодавство не надає права заявнику обирати, за правилами якого провадження буде розглядатися його вимога: наказного чи позовного провадження.

Існуючі правила наказного провадження змушують заявника діяти тільки поступово, тобто, якщо він звертається з вимогою, яка вказана у ст. 96 ЦПК в порядку позовного провадження, то суддя на підставі ч. 3 ст. 118 ЦПК може прийняти таку заяву лише в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, і має певні особливості.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг на суму 5782,10 грн., але ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, на зазначену суму боргу, позивач до позову не долучив.

Також представник позивача під час розгляду справи, неодноразово змінював суми боргу, не долучивши до тих заяв Судових Наказів та ухвал про скасування тих Судових Наказів за зазначеними позивачем сумами боргу..

Натомість, як вбачається з Ухвали про скасування Судового Наказу, Судовий Наказ був про стягнення іншої суми боргу 3268,76грн., тобто, не тієї, яка вказана у позові.

Також, зі вказаної Ухвали про скасування Судового Наказу від 21.08.2012 року, не вбачається за який період було стягнуто зазначену у Судовому Наказі суму боргу з відповідачки.

Проте, суд зазначає, що з огляду на ч.3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст.96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення на зазначену суму боргу, або скасування цього наказу, судом.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про таке.

Звертаючись до суду з позовними вимогами по вимагам за скасованим Наказом, позивач у позові вказав заборгованість відповідача, у розмірі 5782,10 грн., посилаючись на Судовий Наказ та ухвалу про його скасування, але за зазначеним Наказом було стягнуто з відповідача іншу суму - 3268,76грн..

Судовий Наказ та ухвалу про його скасування, позивачем до позову не було долучено та не було надано під час слухання справи.

Тобто, позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 118 ЦПК України, заявив інші вимоги про стягненння, а не ті, що були заявлені у заяві про видачу судового Наказу.

Отже, належних доказів на підтвердження своїх вимог, позивачем до позову під час розгляду справи, не надано, хоча у позивача було, більш ніж достатньо часу, оскільки розгляд справи, за заявами сторін неодноразово відкладався.

Також суд враховує і слідуюче.

Позивач з заявою до суду про стягнення боргу в Наказному провадженні звернувся в липні 2011 року. В позові заявлено вимогу про стягнення боргу станом на 2014 рік.

Позивачем на підтвердження боргу, під час розгляду справи, надавались різні розрахунки за різні періоди часу.

Також, доказів надання відповідачці, розрахунків по її заборгованості, ні позивачем, ні відповідачем до суду не було надано.

Надаючи оцінку зазначеним розрахункам, суд звертає увагу на те що, згідно п.2 ч.І ст.20 Закону „Про житлово-комунальні послуги , розрахунки мають містити: перелік житлово-комунальник послуг за їх назвами, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості.

Проте, позивач, згідно наданих ним розрахунків, сам не визначився, яку ж саме суму заборгувала йому відповідач та за який період часу та за які саме послуги.

Вищенаведені довідки про заборгованість, надані до суду позивачем, не містять необхідних для нарахування комунальних платежів даних технічного паспорту будинку та площу підвалів, технічних поверхів, сходових клітин, та їх показників, які є підставою для формування, застосованих у розрахунках комунальних платежів, тарифів, відповідно до постанови КМУ від 20.05.2009 №529 та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17 травня 2005 р. № 76 і зареєстрованих у Мінюсті України 25.08.2005 за №927/11207, або іншими письмовими доказами (первинними документами), що підтверджували б фактичне надання та отримання таких послуг, а також відсутні документи, які б могли вказувати на правильність і безспірність нарахованих позивачем різних сум, заборгованості.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано свої вимоги та не надано на підтвердження позовних вимог, документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків по заборгованості відповідачки.

Спростовують вимоги позивача і надані ним же, вищенаведені довідки-розрахунки про наявність заборгованості, щодо яких суд зазначає, що наведені довідки- розрахунки, протирічать одна одній та не доводять факту надання споживачеві послуг.

Додане до заяви свідоцтво про Держреєстрацію позивача, також не вказує на те, які саме надавались відповідачу, послуги.

Згідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів, шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, з урахуванням досліджених доказів та вищенаведених обставин, враховуючи строки позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому суд роз'яснює позивачу, що з вимогами про стягнення боргу, який виник у відповідачів після 01.07.2011 року, тобто, після видачі Судового Наказу про стягнення боргу, позивач може звернутись при наявності підстав, до суду з заявою в наказному провадженні.

Щодо стягнення суми судового збору, суд зазначає про таке.

Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки, вимоги позивача судом не задовольняються, то не підлягає стягненню з відповідача, сплачена позивачем сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 79, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Черьомушки» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1, по оплаті за житлово-комунальні послуги та оплаті судового збору, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Мирончук