Справа № 675/1978/13-ц
Провадження № 2/675/1/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2015 р. Ізяславський райсуд Хмельницької області в складі головуючої - судді Янішевської О. С., при секретарі Беліці М. О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом та ушкодженням здоров'я, мотивуючи це тим, що в кінці березня 2011 року він довідався, що поблизу села Плужне Ізяславського району Хмельницької області фізична особа-підприємець ОСОБА_3 проводить лісозаготівлю та продає відходи вирубки лісу. Позивач посилається на те, що він особисто домовився з ОСОБА_3 про заготівлю та придбання відходів лісозаготівель. ОСОБА_2 вказує, що 01 квітня 2011 року він разом з ОСОБА_4 прийшли на ділянку, де проводилась лісозаготівля та почали збирати відходи. Позивач зазначає, що під час роботи, знаходячись під одним з дерев, почув голосний тріск, подивився вгору і побачив зависле дерево, яке при валці було залишено працівниками бригади та почало падати. ОСОБА_2 вказав, що намагався відбігти в бік, однак зависле дерево впало на нього, від чого він відчув біль у стегні і не міг піднятись. Позивач попросив ОСОБА_4 зателефонувати ОСОБА_5, щоб той завіз ОСОБА_2 в лікарню. ОСОБА_2 вказує, що після обстеження в Ізяславській ЦРЛ йому був поставлений діагноз «уламковий перелом заднього краю лівої вертлюгової западини зі зміщенням та підвивихом голівки лівого стегна». Через зазначену травму ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в Ізяславській ЦРЛ, проходив стаціонарне обстеження в Рівненській ЦМЛ обласному центрі артрології та відновлювального лікування. Позивач вказує, що після тривалого лікування та неодноразових оглядів його було визнано інвалідом другої групи, про що була видана довідка до акту огляду МСЕК ХМ № 234781 від 03 жовтня 2011 року. ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 19014 грн. 18 коп., яка полягає у витратах на лікування, та моральну шкоду в сумі 30000 грн., яка полягає у грошовому виразі рівня його моральних страждань, пов'язаних з ушкодженням здоров'я.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягав, в останнє судове засідання не з'явився, в заяві просив справу розглядати за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягав, в останнє судове засідання не з'явився, в заяві просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в останнє судове засідання не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, вважає їх безпідставними і необґрунтованими.

Допитавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали наглядового провадження прокуратури Ізяславського району № 57-068-11, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1195 Цивільного Кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187Цивільного Кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Позивач посилається на те, що приватний підприємець ОСОБА_3 в кінці березня 2011 року проводив лісозаготівлю в кварталі 112 поблизу с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області, при цьому ОСОБА_3 залишив зависле дерево, яке в подальшому впало на ОСОБА_2, травмувавши позивача. ОСОБА_2 вказує, що лісозаготівля, яку проводив приватний підприємець ОСОБА_3 є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно положень Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала.

ОСОБА_2 вказує, що між ним та приватним підприємцем ОСОБА_3 існував усний договір, згідно якого ОСОБА_3 мав продати позивачеві відходи лісозаготівель, дозволивши провести збір таких відходів на місці проведення лісозаготівлі. Позивач не надав суду будь-яких доказів наявності договірних зобов'язань між ним та відповідачем, сам відповідач наявність такого договору заперечує, допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не підтвердили наявність договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Допитаний в якості свідка ОСОБА_8, котрий протягом березня -квітня 2011 року являвся контролером Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство», вказав, що саме він був відповідальним за реалізацію матеріалів лісозаготівлі, реалізація проводилась на підставі товарно-транспортної накладної.

Згідно матеріалів наглядового провадження прокуратури Ізяславського району № 57-068-11 ОСОБА_2 13 квітня 2011 року звертався до прокуратури Ізяславського району із заявою про те, що отримав травму на виробництві при заготівлі деревини на лісовій ділянці. В порушенні кримінальної справи за ст. ст. 121-123, 128, 271-272 КК України відмовлено за відсутності складу злочину. Вказане рішення чинне на момент розгляду позову.

Згідно положень Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Повідомлення про нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 на лісосіці Плужнянського лісництва в кварталі № 112, яку розробляв приватний підприємець ОСОБА_3, у 2011 році до Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство» та до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не надходили, розслідування нещасного випадку не проводилось, що підтверджується листами Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство» № 1244 від 07 листопада 2013 року та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 25 жовтня 2013 року № 373.

Згідно договору № 9 про закупівлю послуг від 01 квітня 2011 року, копія якого додана до матеріалів справи, між Державним підприємством «Ізяславське лісове господарство» та ОСОБА_3 був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язувався надати послуги з підготовки лісосіки до рубки, звалювання дерев з обрубуванням гілок та сучків, трелювання деревини, розкряжування хлистів на сортименти, сортування-штабелювання деревини, очищення місць рубок. Згідно додаткової угоди № 2 від 23 березня 2011 року до договору закупівлі № 9 від 01 квітня 2011 року, копія якої додана до матеріалів справи, між Державним підприємством «Ізяславське лісове господарство» та ОСОБА_3 був укладений договір, за яким ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання по виконанню лісозаготівельних робіт по розробці суцільно-санітарної рубки в кварталі № 112 Плужнянського лісництва, площею 1,3 га. Термін дії вказаної угоди з 23 березня 2011 року по 23 травня 2011 року. Акти виконаних робіт по рубках вказаного кварталу датовані 31 березня 2011 року та 29 квітня 2011 року, що підтверджується відповідними актами, копії яких додані до матеріалів справи. Таким чином, станом на 01 квітня 2011 року лісозаготівельні роботи в кварталі № 112 Плужнянського лісництва тривали. Як пояснив допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_8, котрий протягом березня -квітня 2011 року являвся контролером Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство», зачищення ділянки відбувається після закінчення її розробки.

Як пояснювали сам ОСОБА_3, свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, котрі безпосередньо проводили лісозаготівельні роботи, ОСОБА_8, котрий протягом березня -квітня 2011 року являвся контролером Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство», категорично заявили, що сторонніх осіб під час проведення робіт по валці лісу на ділянці не було, оскільки це заборонено правилами техніки безпеки.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, котрі безпосередньо проводили лісозаготівельні роботи, ОСОБА_8, котрий протягом березня - квітня 2011 року являвся контролером Державного підприємства «Ізяславське лісове господарство», категорично заявили, що завислих дерев на ділянці, що розробляється, не було і бути не могло, оскільки при виникненні завислого дерева негайно приймались заходи до його приземлення; ОСОБА_2 у бригаді ОСОБА_3 не працював, під час роботи в кварталі № 112 Плужнянського лісництва на ділянці його не бачили, події з травмуванням ОСОБА_2 не бачили, про наявність такої події довідались від працівників міліції.

Допитаний за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_7 безпосередньо події травмування ОСОБА_2 не бачив, чув лише крики і шум.

Допитаний за клопотанням позивача в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що 01 квітня 2011 року він разом з ОСОБА_2 рубив на ділянці гілки, коли на ОСОБА_2 впало дерево породи дуб і накрило гіллям. Свідок вказав, що дерево було велике і позивач попав саме під гілля. Коли ОСОБА_4 з ОСОБА_7 витягли ОСОБА_2 з-під гілля, ОСОБА_2 зателефонував ОСОБА_11 та попросив приїхати за ним у ліс. Чекаючи ОСОБА_11, свідок та ОСОБА_2 вийшли до дороги.

Свідок ОСОБА_4 через відсутність відповідних знань не вказав суду, чи були заподіяні позивачеві тілесні ушкодження, які саме, механізм їх утворення.

Згідно листа Плужнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_2 був доставлений в Плужнянську дільничну лікарню попутним транспортом 01 квітня 2011 року о 16 годині, де було встановлено перелом тазової кістки, вивих лівого стегна.

Позивач надав суду епікризи з медичних установ, копії яких додані до матеріалів справи, згідно яких ОСОБА_2 поставлено діагноз «уламковий перелом заднього краю лівої вертлюгової западини зі зміщенням та підвивихом голівки лівого стегна», з приводу чого вперше позивач лікувався в ЦМЛ м. Рівне обласному центрі артрології та відновного лікування з 11 квітня по 05 травня 2011 року.

Для встановлення характеру, локалізації, механізму та часу утворення у позивача тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості, причинного зв'язку з подією 01 квітня 2011 року за клопотанням представника позивача судом була призначена комплексна комісійна судово-медична експертиза, проведення якої було доручено працівникам бюро Хмельницької обласної судово-медичної експертизи.

Згідно листа начальника Хмельницького обласного бюро судово-медичних експертиз комплексна комісійна судово-медична експертиза, призначена судом, проведена, однак висновок експертизи буде направлений суду лише після оплати вартості експертизи. На відповідний лист суду з вимогою про оплату ОСОБА_2 та представник позивача - адвокат ОСОБА_6 звернулись з заявами про звільнення від оплати.

ОСОБА_2 коштів на оплату експертизи не вніс, хоча письмово повідомлявся про порядок оплати вартості проведення експертизи та розмір вартості проведеної експертизи. ОСОБА_2 та його представник звернулись до суду з клопотанням про звільнення від оплати проведеної судової експертизи. В судовому засіданні ОСОБА_2 повідомив, що відмовляється від оплати судової експертизи, оскільки являється інвалідом другої групи і отримує мінімальну допомогу, а тому не має змоги оплатити експертизу у зазначеному експертною установою розмірі.

На підставі ч. 2 ст. 86 ЦПК України ухвалою Ізяславського районного суду від 21 січня 2015 року ухвалу Ізяславського районного суду про призначення комплексної комісійної судово-медичної експертизи було скасовано.

Будь-яких інших доказів, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду, позивачем та його представником суду надано не було.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1195 Цивільного Кодексу України, Постановою № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 62, 63, 64, 79, 81, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис О. С. Янішевська

З оригіналом згідно: суддя О. С. Янішевська

Секретар