справа №619/1341/14-ц
провадження №2/619/63/15
26 березня 2015 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю секретаря судового засіданняМолотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Автоторгова група «Спецтехніка», товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий будинок «Спецтехніка» про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, -
Відповідачем ОСОБА_4, було подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказав, що 13 травня 2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» був укладений кредитний договір №04-315 з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого Банк зобов'язувався надати кредит у розмірі 585000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені Кредитним договором, але не пізніше 01.03.2012 року. В той же день, 13.05.2008 року між Банком та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищевказаним Кредитним Договором, було укладено Договір поруки №10-317 від 13.05.2008 року зі змінами та доповненнями до нього. Відповідно до умов Кредитного договору та додаткової угоди №8 від 30.11.2011 року до Кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 01.03.2012 року. Тобто, як випливає зі змісту вищезазначених Договору поруки та Кредитного договору термін пред'явлення вимоги до поручителя сплинув ще 01.09.2012 року. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У випадку, коли такий строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор упродовж шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Цією нормою передбачено, що кредитор може звернутися до поручителя із вимогою про погашення заборгованості винятково у строк, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України. Тобто, якщо строк пропущено, договір поруки вважається припиненим, а кредитор не може звертатися з позовом до поручителя, про це зазначено в п.24 Постанови ВССУ №5 від 30.03.2012 року. Строк виконання основного договору встановлений цим договором та додатковими угодами до нього - це 01.03.2012 року, проте позов поручителя ОСОБА_4 був поданий до суду понад встановлений законом строк, а саме у кінці березня 2014 року. Вимога про виконання зобов'язання що забезпечено порукою була направлена Банком на його адресу лише 01.10.2013 року (про цей факт позивач сам вказує у своїй позовній заяві), тобто також з порушенням строку передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, в межах якого кредитор повинен був звернутися до нього, як до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого зобов'язання. Виходячи із того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), варто зазначити, що і право ПАТ «ПУМБ», і обов'язок поручителя ОСОБА_4 по його закінченні припинилися, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, ПАТ «ПУМБ» вчиняти не може. Така позиція окрім вищезазначеного встановлена в правовому висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.11.2013 року.
Відповідачем ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка» було подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, які є аналогічними запереченням ОСОБА_4
У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка ОСОБА_4 була вручена 17 березня 2015 року.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Так як відповідач ОСОБА_4 не повідомив суд про причини неявки, суд відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України вважає, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.
У судове засідання представник відповідача ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка» не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка уповноваженій особі була вручена 17 березня 2015 року. До суду надійшло клопотання директора ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка», в якій він просив відкласти розгляд справи у зв'язку з відрядженням представника підприємства. При цьому суду не надано відповідних підтверджуючих документів.
У судове засідання представник відповідача ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка» не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Відповідно до поштового повідомлення судова повістка уповноваженій особі була вручена 17 березня 2015 року. До суду надійшло клопотання директора ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка», в якій він просив відкласти розгляд справи у зв'язку з його відрядженням. При цьому доданий до клопотання наказ про відрядження датований 23 березня 2015 року.
Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Суд визнає неповажною причину неявки в судове засідання представників ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка» та ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка», оскільки зазначені відповідачі були завчасно повідомлені про час та місце судового засідання, а повідомлені ними причини неявки є необґрунтованими.
У судове засідання представник позивача не з'явився, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідачі у судове засідання не з'явилися без поважних причин, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до кредитного договору №04-1315 від 13 травня 2008 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» надається ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з щоденним лімітом кредитування, що дорівнює 1000000 (один мільйон) доларів США.
Згідно п.1.5 додаткової угоди №8 від 30.11.2011 року до кредитного договору №04-1315 від 13 травня 2008 року, ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» зобов'язане повернути кредит частинами до 01.03.2012 року.
Відповідно до договору поруки №10-405 від 03.11.2010 року ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка» поручився перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за виконання зобов'язань ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка», що випливають з кредитного договору №04-1315 від 13 травня 2008 року.
Згідно п.1.1 додаткової угоди №2 від 30.11.2011 року до договору поруки №10-405 від 03.11.2010 року, порукою забезпечується повернення кредиту в повному обсязі до 01.03.2012 року.
Відповідно до договору поруки №10-317 від 13.05.2008 року ОСОБА_4 поручився перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за виконання зобов'язань ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка», що випливають з кредитного договору №04-1315 від 13 травня 2008 року.
Згідно п.1.1 додаткової угоди №4 від 30.11.2011 року до договору поруки №10-405 від 03.11.2010 року, порукою забезпечується повернення кредиту в повному обсязі до 01.03.2012 року.
30 вересня 2013 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» направлено вимогу поручителю ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка», яку отримано 15 жовтня 2013 року, про погашення заборгованості ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» у розмірі 531589,30 доларів США.
30 вересня 2013 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» направлено вимогу поручителю ОСОБА_4, яку отримано 09 жовтня 2013 року, про погашення заборгованості ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» у розмірі 531589,30 доларів США.
Згідно Статуту ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка», затвердженого установчими зборами засновників, протокол №1 від 07.10.2013 року, ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка» є правонаступником ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка».
Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.
Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з кредитного договору №04-1315 від 13.05.2008 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» надав ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» грошові кошти.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За весь час користування кредитом ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» свої зобов'язання не виконувало та не сплатило суму заборгованості по кредиту та відсотках.
Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги до ТОВ «Автоторгова група «Спецтехніка» про стягнення заборгованості за кредитним договором№04-1315 від 13 травня 2008 року, оскільки заначений відповідач не виконав умови договору та не повернув запозичені ним кошти.
Пленум Верховного Суду України у п.14 своєї постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив судам, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентах у доларах США, а пені еквіваленту у доларах США.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про стягнення заборгованості по кредиту та процентах у доларах США, а пені у доларах США з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто на 26 березня 2015 року.
Офіційний курс, встановлений Національним банком України, станом на 10 годин 26 березня 2015 року складає 100 доларів США - 2355,7021 грн.
При ухваленні рішення суд враховує роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені у п.12 постанови №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, відповідно до яких у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.
Щодо вимог до поручителів ОСОБА_4 та ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка».
За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Системний аналіз ч.4 ст.559 ЦК України дає підстави для висновку, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Як вбачається з п.1.5 додаткової угоди №8 від 30.11.2011 року до кредитного договору №04-1315 від 13 травня 2008 року, ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» зобов'язане повернути кредит частинами в строк до 01.03.2012 року.
ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду 19 березня 2014 року.
Наведене свідчить, що порука ОСОБА_4 та ТОВ «Торговий Дом «Спецтехніка» за кредитним договором №04-1315 від 13 травня 2008 року припинилася, що є підставою для відмови в позові в цій частині у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
Також суд відмічає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.
Верховний Суд України у своїй постанові від 15 вересня 2014 року, справа №6-53цс14, зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Також Верховний Суд України у своїй постанові від 17 вересня 2014 року, справа №6-170цс13, зазначив, що Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
Відповідно до вимог ч.1 ст.3607 ЦПК України р ішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд -
Позов публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Автоторгова група «Спецтехніка» на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судові витрати в розмірі 3654,00 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є.А. Болибок