Ухвала

іменем україни

08 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Мостової Г.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Харківського району Харківської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», поданою представником Шулікою Аліною Володимирівною, на рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 11 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № HAD0GА00000013, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 18 382,14 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць терміном до 10 травня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 48 556,82 доларів США, що за курсом НБУ 12,977 за долар США складає 630 121,85 грн, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2014 року позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 травня 2007 року № HAD0GA00000013, в розмірі 148556,82 доларів США, що за курсом НБУ складає 630121,85 грн звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 11 травня 2007 року № HAD0GA00000013) ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, із зняттям їх з реєстраційного обліку в СГІРФО Харківського районного МРВ ГУ МВС України в Харківській області.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В., просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, а тому банк відповідно до умов договору іпотеки має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не застосував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № HAD0GА00000013, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 18 382,14 доларів США зі сплатою 0,92 % на місяць терміном до 10 травня 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 48 556,82 доларів США, що за курсом НБУ 12,977 за долар США складає 630 121,85 грн.

Відповідно до п. 16.7.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно зі статтею 526 ЦК України <nau://ukr/435-15|st526> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st33>» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18>, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» <nau://ukr/2654-12|st4> та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st5>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України <nau://ukr/435-15|st263>), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторієм є відстрочення виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Отже, установлений вказаним Законом України мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18> протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18> не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції, переглядаючи законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, не врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» <nau://ukr/1304-18> не є підставою для відмови в захисті порушених прав, свобод чи інтересів кредиторів, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Шулікою Аліною Володимирівною, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова О.М. Ситнік