Провадження № 2/712/311/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І.О.

за участю секретаря Аліценко О.О.

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство ОТП Банк, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: публічне акціонерне товариство ОТП Банк про визнання права власності на частку квартири,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.07.2008 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15.10.2014 року було розірвано. 15.11.2006 року в них народився син ОСОБА_6. В період шлюбу, а саме 30.08.2011 року, за рахунок спільних сімейних коштів ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Вартість квартири згідно з договором купівлі-продажу складає 234300 грн. Право власності на вказану квартиру за договором купівлі-продажу зареєстровано на відповідача. Позивачка вказує, що для придбання спірної квартири у них не вистачало сімейних готівкових коштів, і тому в день придбання даної квартири, між ПАТ «ОТП Банк» та її колишнім чоловіком ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №F00/5148/11, згідно з яким їм було надано 80000 грн. для придбання вказаного нерухомого майна. Крім того, позивачка виступила поручителем по цьому договору на підставі договору поруки №F00/5148/11. Крім того, при придбанні даної квартири позивачка давала нотаріально посвідчену заяву (згоду) на оформлення договору купівлі-продажу. За таких обставин, позивачка просить суд визнати квартиру АДРЕСА_2 об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3. Залишити у власності ОСОБА_3 ? частину квартири АДРЕСА_4. Стягнути з відповідача по справі на її користь всі понесені судові витрати.

Заявою від 24.02.2015 року позивачка ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 65/100 квартири АДРЕСА_5, залишивши у власності ОСОБА_3 35/100 частин вказаної квартири. Свої вимоги обрунтвоує тим, що у день придбання спірної квартири, ними було продано за договором купівлі-продажу іншу квартиру (однокімнатну) - за адресою АДРЕСА_6, яка належала їхй та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (її частка становила 8/11, частка відповідача - 3/11). Отже, грошові кошти, за які була придбана у 2011 році двокімнатна квартира АДРЕСА_5, розподілилася таким чином: 154 300 грн. було внесено нею та відповідачем власним коштом, із яких 112 218, 20 грн. (154 : 11 * 8) належали позивачці. Оскільки однокімнатна квартира була придбана ними до реєстрації шлюбу і належала їй із відповідачем на праві спільної часткової власності, то і грошові кошти, виручені з її продажу, є особистою приватною власністю кожного з них. 80000 грн. було отримано в кредит, які будучи об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, належать їм у рівних частках, а отже 40000 грн. із цих грошових коштів (1/2 частка) належать позивачці. Отже, позивачкою було внесено у придбання двокімнатної квартири 112218, 20 грн.+ 40000 грн. = 152218, 20 грн.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ПАТ ОТП Банк про визнання права власності на частку квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, спірна квартира АДРЕСА_7 8 в м. Черкаси була придбана 30.08.2011 року на їм" я ОСОБА_3 за 234300 грн., із яких: 154300 грн. було сплачено ОСОБА_3 продавцю до підписання цього договору, а залишок в сумі 80000 грн. - був сплачений нею та ОСОБА_3 після підписання договору за рахунок кредитних коштів, отриманих в ПАТ «ОТП Банк» на підставі кредитного договору №F00/5148/11, укладеному між нею, ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк», відповідно до якого надано цільовий кредит для придбання нерухомого майна - квартири № 96 по вул Сумгаїтська, 18 в м. Черкаси. На виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору нею та ОСОБА_3М, як позичальниками, було передано ПАТ «ОТП Банк» в іпотеку придбану квартиру АДРЕСА_8. Згідно з п. 2.3.7. г) частини 2 цього договору вона та ОСОБА_3М зобов'язались не відчужувати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди банку на таке відчуження. Цього ж дня, на виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №F00/5148/11.Продавцю квартири було сплачено за квартиру АДРЕСА_9 гроші в сумі 234300 грн., з яких сплачено: ОСОБА_3 194300 грн. (154300+40000-194300); нею - 40 000 грн. Враховуючи те, що загальна вартість товару становить 234300 грн., то вона має право на 17,07% спірного майна - квартири АДРЕСА_10, право власності на які і просить суд визнати за нею.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Проти вимог третьої особи заперечували, посилаючись на їх безпідставність, оскільки вона не брала участі у придбанні квартири, не є стороною договору купівлі-продажу. Так, вона формально є стороною кредитного договору, проте власне кредитні кошти отримані нею не були, адже, як вбачається із заяви на видачу готівки № 14 від 30.08.2011 року, вся сума кредиту - 80000 грн. була видана саме відповідачу ОСОБА_3

Відповідач в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнав, посилаючись на безпідставність визнання за його колишньою дружиною 65/100 частин квартири АДРЕСА_11. Суду пояснив, що позивачка не несе витрат по утриманню спірного майна, не сплачує за кредитним договором, а тому на дайний час, на його думку, відсутні підстави для визнання за нею право власності на частку у квартирі. Разом з тим, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4, оскільки вона має право на частку у майні, так як надавала кошти на придбання зазначеної квартири та сплачує грошові кошти за кредитним договором.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_4, в судовому засіданні свій позов підтримала, просила задовольнити вимоги, а у задоволенні збільшених позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» за довіреністю ОСОБА_7 проти позову ОСОБА_2 та позову третьої особи заперечував, пояснивши при цьому суду, що предмет спору - квартира АДРЕСА_12 знаходиться в іпотеці у АТ «ОТП Банк», одноосібним власником якого являється ОСОБА_3На даний час заборгованість за кредитним договором №F00/5148/11 від 30.08.2011 року не погашена у повному обсязі та відсутня у позивачки ОСОБА_2 попередня письмова згода від АТ «ОТП Банк» на відчуження предмету іпотеки, тому вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Заслухавши пояснення позивачки, думку адвоката, відповідача, третіх осіб, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2008 року по 15.10.2014 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору купівлі продажу від 30.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 9027, відповідач ОСОБА_3 придбав двокімнатну квартиру № 96, що знаходиться за адресою: м. Черкаси вул. Сумгаїтська, 18, вартістю 234300 грн., з яких 154300 грн. передано продавцю до підписання цього договору, а кошти в сумі 80000 грн. отримані на підставі кредитного договору №F00/5148/11 від 30.08.2011 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк», відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_4

В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором №F00/5148/11 від 30.08.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №F00/5148/11 від 30.08.2011 року за згодою позивачки, яка є також поручителем за кредитними зобовязаннями згідно з договором поруки №F00/5148/11 від 30.08.2011 року.

Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Оскільки квартира № 96, що знаходиться за адресою: м. Черкаси вул. Сумгаїтська, 18, набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, для її придбання на підставі кредитного договору були залучені кредитні кошти, частина яких погашена за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60 СК України спірна квартира являється спільною власністю подружжя.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом встановлено, що квартира № 96, що знаходиться за адресою: м. Черкаси вул. Сумгаїтська, 18 була придбана (окрім залучення кредитних коштів) за кошти, отримані сторонами від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_13, що належала їм на праві спільної часткової власності (договір купівлі-продажу від 30.10.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9А.). При цьому, частка у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 становила 8/11, в той час як частка відповідача ОСОБА_3 складала 3/11.

Оскільки відповідно до ст. 655 ЦК України при укладенні договору купівлі-продажу грошові кошти, сплачені покупцем, переходять у власність продавця, то грошові кошти, виручені з продажу квартири однокімнатної квартири, що перебувала у спільній з відповідачем частковій власності, перейшли у власність сторін. При цьому, в ході судового розгляду справи позивачкою не надано належних та допустими доказів того, що грошові кошти, отримані від продажу майна, яке перебувало у спільній частковіій власності сторін, були розподілені між нею та відповдіачем пропорційно розміру їх часток у праві спільної часткової власності на продану квартиру. Будь-яких письмових договорів з цього питання не укладалося і при купівлі спірної квартири ніяких застережень у договорі купівлі-продажу щодо внесення особистих коштів кожним з подружжя не зазначено.

Обставини продажу квартири АДРЕСА_14, та оформлення договору купівлі-продажу повідомив у судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_10, який придбав у сторін дану квартиру. З його пояснень вабчається, що при укладенні договору купівлі-продажу вказаної квартири ціна її продажу була вказана за інвентарною вартістю, хоча реально були сплачені значно більші кошти. Аналагоічні покази дали і свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 Вони суду пояснили, що за продаж однокімнатної квартири подружжя ОСОБА_1 фактично отримало 25500 дол.США, а решту коштівв для придбання двокімнатної квартири вони отримали в кредит у банку.

ОСОБА_2, будучи позивачкою, також надала покази в якості свідка та пояснила суду, що метою продажу однокімнатної квартири було покращення їх житлових умов шляхом придбання двокімнатної квартири. При цьому, коштів, виручених з продажу однокімнатної квартири, було недостатньо для придбання двокімнатної квартири, тому вони вирішили отримати кредит у банку. Ціна продажу однокімнатної квартири у договорі купівлі-продажу вказана за інвентарною вартістю, хоча фактично ними було отримано 25500 дол.США. Оскільки на час придбання спірної квартири вона не працювала, її було відмовлено у наданні кредиту і було вирішено звернутися за допомогою у цьому питанні до сесетри відповідача - ОСОБА_4, яка погодилася отримати кредит разом з братом.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суду не надано переконливих доказів того, що після продажу однокімнатної квартири, кошти, виручені від правочину, були розділені між сторонами відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності, і що саме у такій пропорції вони були внесені кожним з подружжя окремо для придбання двокімнатної квартири.

Грошові кошти в сумі 80000 грн. отримано ОСОБА_3 в кредит. В силу положень ст. 60, 61, 69, 70 СК України ці кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та належать позивачці з відповідачем у рівних частках, оскільки були отримані за взаємною згодою в в інтересах сім"ї та використані на придбання спірної квартири, що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, суд вважає, що квартира № 96, яка знаходиться в м. Черкаси по вул. Сумгаїтська, 18, і була придбана за 234 000 грн., є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і належать їм у рівних частках, оскільки сторонами не доведено того, що кошти внесені за придбання квартири були особистими коштами кожного з подружжя.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення. Згідно з ч. 3 ст. 9 цього Закону, іпотекодавецю заборонено без згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки або ж вчиняти інші дії, передбачені цієї статтею. Натомість положення Цивільного чи Сімейного кодексів України, Закону України «Про іпотеку» чи іншого акту законодавства України не містить заборону здійснювати поділ спільного майна чи визнання права власності на частку у такому майні, яке виникло у колишнього подружжя, на підставі ст. ст. 60, 61 СК України, за час їх перебування у шлюбі, якщо воно в подальшому було передано в іпотеку одним із подружжя за кредитним договором.

Обмеження, запроваджені ст. 9 Законом України «Про іпотеку», діють лише в частині, яка стосується відчуження предмета іпотеки (квартира), однак його поділ чи визнання права на частку колишнім подружжям не вважається відчуженням предмету іпотеки. Більш того, на момент укладання іпотечного договору, предмет іпотеки (квартира) вже була обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як подружжя. Тому, жодних перешкод чи заборон, які були б встановлені законодавчими актами України щодо визначення часток у майні, здійснення його поділу та визнання права власності на частку у майні, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності як колишньому подружжю, яке перебуває в іпотеці не запроваджено.

Перебування майна у іпотеці не перешкоджає його поділу між подружжям у судовому порядку та визнання права власності на нього, оскільки під час поділу такого майна дія договору іпотеки не припиняється (ст. 23 Закону України «Про іпотеку») та такий поділ не є розпорядженням ( відчуженням) предметом іпотеки.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що позов ОСОБА_13 підлягає до задоовлення частково, спрірна квартира визнається судом спільною сумісною власністю подружжя та підлягаю поділу у рівних частках.

Щодо вимог ОСОБА_4 як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні. ОСОБА_4 є стороною договору позики, що укладаений нею спільно з братом ОСОБА_3, який фактично і отримав кредитні грошові кошти та здійснює погашення вказаних зообв"язань. Власних грошових коштів на придбання спірного майна ОСОБА_4 не надавала. Надання нею фінансової допомоги брату - ОСОБА_3 у погашення кредитних зобов"язань не передбачає виникнення у неї права власності на частку успільному майні подружжя. Тобто, відсутні правові підстави для визнаня за ОСОБА_4 права власності на частку у спірному майні.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60-65, 70, 71 СК України, ст. 328 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: публічне акціонерне товариство ОТП Банк, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: публічне акціонерне товариство ОТП Банк про визнання права власності на частку квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий І.О.Мельник