Номер провадження: 22-ц/785/8709/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Фальчука В.П., Кравця Ю.І.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Джонсовановної, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання права власності на горище житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Джонсовановної, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, Одеської міської ради, КП „ОМБТІ та РОН про визнання права власності на нежиле приміщення, загальною площею 120,1 кв. метра, яке розташоване над квартирою № 10 у житловому будинку № 8 по вул. Маразліївській у м.Одесі. Мотивуючи тим, що вона є власницею 600/1000 частин квартири, жилою площею 139,8 кв.м. під № 10 в буд.№ 8 по вул.Маразліївській у м.Одесі. Як зазначає позивачка, горище фактично знаходиться у її користуванні, де вона зберігає речі своєї родини та має на меті вподальшому відремонтувати горище за свої кошти. Співвласники даного будинку, як стверджує позивачка, не заперечують проти передачі горища у власність ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2007 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на горище, загальною площею 120,1 кв.м. у буд.№ 8 по вул.Маразліївській у м.Одесі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 придбала 604/1000 квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору від 19.04.2002 року. Частка квартири, яка придбана ОСОБА_4 складається з трьох житлових кімнат загальною площею 56 кв. м., кухні 9,5 кв. м. загальною площею 139,8 кв. м. розміщена на другому поверсі двохповерхового будинку.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_4 право власності на горище загальною площею 120 кв. м. у будинку № 8 по вул. Маразліївській у м. Одесі, суд першої інстанції виходив з того, що власники квартир у будинку № 8 по вул. Маразліївській в м. Одесі є співвласниками нежитлового приміщення - горища цього будинку. Одним з таких співівласників є ОСОБА_4 Інши співвласники надали спільну згоду, що не заперечують проти передачі горища будинку № 8 по вул. Маразліївській в м.Одесі ОСОБА_4 При цьому суд у якості правової підстави обґрунтування набутого висновку послався на ст. 392 ЦК України та ст. 1, 10 «Про приватизацію державного житлового фонду».

Проте погодитися з такими висновками районного суду не можна, оскільки суд дійшов до них з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розтащовані у житловому будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну ;власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

Згідно ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції, що діяла на час виникнення спору та розгляду справи в суді першої інстанції, допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

При цьому неподільним майном є неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в редакції, що діяла на час виникнення спору та розгляду справи в суді першої інспільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна.

Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню.

Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку.

Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном.

В розумінні ст. 1 даного Закону в редакції на час ухвалення судом оскаржуваного рішення:

допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення)

неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Віднесення приміщень до допоміжних приміщень передбачалось і наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 квітня 1996 року № 28/389 «Про затвердження Типового статуту об'єднання (товариства) співвласників багатоквартирного будинку» (втратив чинність на підставі наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 листопада 2003 року № 189/2040) та наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 серпня 2003 року № 141 «Про затвердження нового Типового статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та Типового договору відносин власників житлових і нежитлових приміщень та управителя».

Судова колегія зауважує, що в апеляційному порядку законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції перевіряється на час його ухвалення.

Висновки про задоволення позов, районним судом набуті виключно з посиланням на наявність згоди всіх відповідачів щодо набуття позивачем права власності на горище будинку.

Проте, як вбачається із представленої позивачем спільної письмової заяви мешканців будинку № 8 по вул. Маразліївській в м. Одесі, у дану заяву внесені лише 3 (три) із 13 (тринадцяти) мешакнців будинку, які залучені в якості відповідачів по справі - ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2 При цьому підписи вказаних осіб не завірені ані нотаріусом ані житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує багатоквартирний будинок № 8 по вул. Маразліївській в м. Одесі. До того у залученій до справи заяві йдеться про не заперечення зазначених у заяві мешканців будинку проти викупу позивачем частини горищного приміщення будинку над її квартирою. Про згоду співвласників на безоплатне набуття ОСОБА_4 права власності на підставі судового рішення, у заяві не зазначено (а. с. 10). Тому висновок районного суду про наявність згоди всіх відповідачів щодо набуття позивачем права власності на горище будинку № 8 по вул. Маразліївській в м. Одесі, не відповідає матеріалам справи і є передчасним.

Крім того, районний суд районний суд в порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України не перевірив статусу спірного приміщення горища у житловому будинку, а також не з`ясував статусу самого будинку, не встановив його балансоутримувача та його власника, не перевірив чи є спірне приміщення допоміжним, чи розташоване у ньому технічне обладнання будинку, яке раніше використовувалось, чи обслуговувало побутові потреби мешканців будинку, якими доказами це підтверджується.

Для правильного вирішення спору слід з'ясовувати не лише характеристику спірного приміщення за наданими міською радою документами, але й перевіряти, чи є спірне приміщення допоміжним; чи знаходиться у ньому технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою; чи використовувалось воно чи якась його частина для обслуговування будинку.

Від вирішення цього питання залежить те, чи є спірне приміщення згідно із ст. ст. 355, 356 ЦК України спільною частковою власністю, оскільки відповідно до цивільного законодавства України розпорядження майном, що є спільною частковою власністю, здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом.

Отже, районний суд набув передчасного висновку про наявність згоди всіх співвласників (мешканців будинку) щодо набуття позивачем права власності на горище будинку і згода від всіх співвласників, які зазначені відповідачами не отримана, а залучена до справи заява про надання згоди стосується лише 3-х осіб, підписи яких належним чином не завірені уповноваженими особами і з цих 3 осіб принаймні 2 особи в не підтверджують своєї згоди апелянт ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (особа, яка намагалася приєднатися до апеляційної скарги ОСОБА_2Р.)

При таких обставинах, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення, апеляційний суд враховує діюче законодавство України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»

- багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними обєктами нерухомого майна;

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним обєктом нерухомого майна;

- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України в діючий редакції, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав";

Як вбачається з відповіді КП ЖКС «Порто-Франківський» від 12.11.2015 року з доданням акту обстеження горища від 03.11.2015 року та довідки від 10.11.2015 року, горищне приміщення по вул. Маразліївська 8 над квартирами №№ 9 та 10 очищено від бутового насипу, демонтовані димоходи у кількості 2-х одиниць, які належать картирі № 10. Горищне приміщення є допоміжним для обслуговування димовентіляційних каналів та проведення поточного ремонту даху, оскільки у даному флігелі є лише один вихід на дах - через обстежене горищне приміщення.

Як вбачається з витребуваних з Департаменту архівної справи Одеської міської ради документів, що стали підставою для прийняття та є додатком до рішення виконкому Одеської міської ради за 2009 рік за № 1229 в частині надання ОСОБА_17 дозволу на реабілітацію квартири АДРЕСА_2 з прилаштуванням горища під мансардне приміщення з підвищенням відмітки кровлі у габаритах квартири, серед документів, що були додані позивачем до відповідного клопотання, крім правовстановлюючих документів на 604/1000 часток квартири АДРЕСА_3, також надано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на горище, загальною площею 120,1 кв.м. у буд.№ 8 по вул.Маразліївській у м.Одесі, яке зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 27.08.2007 року.

В подальшому, розпорядженням Приморської районної адміністрації м. Одеси було затверджено проект розділу квартири АДРЕСА_4 на дві самостійні з присвоєнням № 9 частині квартири, яка належить ОСОБА_4

Таким чином, звертаючись до органів місцевого самоврядування з клопотанням про отримання дозволу на реабілітацію квартири з пристосуванням горищного приміщення над квартирою під мансардне приміщення, позивач додала до клопотання окрім правовстановлюючого документа про право власності на саму частку квартири, також і витяг про державну реєстрацію права власності на горищне приміщення на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2007 року та завірену копію цього рішення суду, що дозволило позивачу отримати позитивне рішення Виконкому Одеської міської ради від 25.12.2009 року за № 1229, відповідно до якого горищне приміщення увійшло до складу самостійної квартири, яка була виділена з присвоєнням № 9 із квартири АДРЕСА_5.

В засіданні судової колегії представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_18 відповідне клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на спростування доводів щодо віднесення горищного приміщення до допоміжних приміщень будинку № 8 по вул. Маразліївській в м. Одесі або щодо витребування інших документів, які можуть спростувати відповідь КП «ЖКС «Портофранківський» або про допит у якості свідків працівників КП «ЖКС «Портофранківський», що здійснили обстеження горищного приміщення в цьому будинку на ухвалу апеляційного суду Одеської області про витребування інформації, не заявив і не заперечував проти закінчення розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Виходячи з наявних у справі доказів та враховуючи обставини, встановлені в апеляційному суді, судова колегія вважає, що є допоміжним для обслуговування димовентіляційних каналів та проведення поточного ремонту даху, оскільки у даному флігелі є лише один вихід на дах - через обстежене горищне приміщення.

Докази, які б спростовували встановлені обставини, апеляційному суду не представлені, в матеріалах справи відсутні і про їх витребування стороною позивача не заявлено, клопотання про призначення судово-будівельної експертизи з поставленням відповідних питань, не надходило.

Судова колегія, встановивши обставини справи, доходить до висновку, що немає підстав вважати спірне горищне приміщення будинку № 8 по вул. Маразліївська в м. Одесі таким, що не відноситься до допоміжних.

Таким чином спірне горищне приміщення є допоміжним, не підлягає приватизації, належить до неподільного майна, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

При таких обставинах, судова колегія доходить висновку про відсутність юридичних підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2007 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12Д, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання права власності на горище житлового будинку.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі зміни рішення суду першої інстанції або ухвалення нового рішення, апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задовленням апеляційної скарги представника ОСОБА_2 та ухваленням апеляційним судом власного рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на горищне приміщення, судова колегія вважає за необхідне стягнути на користь апелянта сплачений ним сдовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду в сумі 535 грн. 92 коп., що підтверджено відповідною квитанцією, яка додана до апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_19 ОСОБА_20 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Джонсовановної, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про визнання права власності на горище житлового будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду в сумі 535 грн. 92 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.П. Фальчук

ОСОБА_22