АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клітко Валентина Василівна, ОСОБА_5, Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві, про скасування виконавчого напису нотаріуса та повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року, -

у с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (в подальшому уточненим) до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус КМНО Клітко В.В., ОСОБА_5, ВДВС Дніпровського РУЮ в місті Києві, про скасування виконавчого напису нотаріуса та повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

ОСОБА_2, зокрема, посилається на ті обставини, що суд дійшов помилкового висновку про необгрунтованість позовних вимог, оскільки судом не взято до уваги відсутність належного повідомлення позивача про наявність заборгованості боржника та бажання відповідача скористатися правом на складання виконавчого напису, що призвело до негативних наслідків - позивач позбувся свого майна. При цьому вказує, що суд не дослідив належним чином чи виконувались вимоги Законів України «Про нотаріат» та «Про іпотеку».

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

_____________________________________________________

Справа № 755/13450/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/16296/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Інші особи, що беруть участь у справі та їх представники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 8 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір позики грошових коштів (а. с. 60).

Відповідно до умов договору, позикодавець передав позичальнику, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 1 527 680,00 грн., що на день підписання даного договору відповідає еквівалентові суми 198 400,00 доларів США за офіційним курсом НБУ 1 долар США дорівнює 7,70 грн. Передачу грошей здійснено до підписання договору (п. 1 договору позики).

Суму грошових коштів, передбачених п. 1 даного договору без нарахування відсотків від суми позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві до 8 квітня 2010 року включно в порядку та на умовах, передбачених даним договором. За згодою сторін цей термін може бути продовжено, про що сторони укладають і посвідчують нотаріально додатковий договір до даного договору (п. 2 договору позики).

В забезпечення виконання зобов'язань по договору позики, 8 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого виступає об'єкт нерухомого майна - нежиле приміщення № 9-А, загальною площею 114,20 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а. с. 62-63).

Також судом встановлено, що 16 липня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3827, на підставі якого запропоновано звернути стягнення на нежиле приміщення № 9-А, загальною площею 114,20 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, передане в іпотеку ОСОБА_9 За рахунок коштів, отриманих від реалізації нежилого приміщення, запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_3 у розмірі: заборгованості (неповернутої в строк до 8 квітня 2010 року суми позики в розмірі 1 585 811,20 грн., плату за вчинення виконавчого напису у сумі 3000,00 грн., що становить 1588811,20 грн. (а. с. 56).

27 липня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Макаренко С.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33533335 про примусове виконання виконавчого напису № 3827, виданого 16 липня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В. про звернення стягнення на нежиле приміщення № 9, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, де стягувачем виступає ОСОБА_3 (а. с. 11).

В межах процедури виконавчого провадження, 29 березня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві Макаренко С.В. винесена постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на підставі постанови передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно передано на реалізацію стягувачеві ОСОБА_3 наступне майно: нежиле приміщення № 9 по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, загальною площею 114,20 кв.м, на загальну суму 920604,00 грн. без урахування ПДВ, що належить боржнику ОСОБА_2 (а. с. 27-28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що законодавством не передбачено такий спосіб захисту для відновлення порушеного права як скасування виконавчого напису нотаріуса, а сам виконавчий напис нотаріуса містить всі необхідні реквізити, обов'язкові для оформлення даного виду виконавчого документа, які передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року за № 296/5; такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса передбачений іпотечним договором, укладений між сторонами спору; обсяг документів, які долучені стягувачем до заяви про вчинення виконавчого напису, узгоджується з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 88 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. № 20/5) передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172).

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, 14 травня 2012 року ОСОБА_2 отримана заява № 157/02-24 від 11 травня 2012 року, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Клітко В.В., від ОСОБА_3, про стягнення заборгованості в примусовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі № 980 від 8 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Скляром О.Л. (а. с. 68).

Відповідно до повідомлення ОСОБА_2 від 29 травня 2012 року, адресованого ОСОБА_3 та приватному нотаріусу КМНО Клітко В.В., йому достовірно відомо про виконання позичальником - ОСОБА_5, покладених на нього згідно договору позики грошових коштів № 978 від 8 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Скляром О.Л., обов'язків в повному обсязі, а тому втрачено право вимоги звернення стягнення на нежиле приміщення № 9 (в літ. А) по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 (а. с. 69).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що позивачем не надано докази, які мали спростувати розмір заборгованості по договору позики, та не були долучені до листа ОСОБА_2 від 29 травня 2012 року, направленого на адресу приватного нотаріуса КМНО Клітко В.В. як заперечення щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса. Направлення ОСОБА_2 вказаного повідомлення свідчить про належне повідомлення останнього про вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог про повернення стягнутого майна за виконавчим написом, а саме нежилого приміщення, оскільки правомірність набуття стягувачем ОСОБА_3 права на об'єкт нерухомого майна в межах процедури виконавчого провадження, позивачем не оспорюється, а тому не встановлено підстав для застосування положень ст. 388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач протягом всього терміну дії договорів по день звернення до суду не отримував жодної вимоги від відповідача про усунення порушень, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, яким дана оцінка вище.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова