АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5188/15 Справа № 201/5565/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

15 червня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Котушенко С.П., Козлова С.П.

при секретарі:ОСОБА_2 ,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_5, третя особа, - Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в якому просив витребувати у ТОВ «Автокредит Плюс» та у ОСОБА_5 автомобіль OPEL, модель ASTRA, номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію № 861663 та повернути його ОСОБА_3

В обґрунтування вимог ОСОБА_3 посилався на те, що на підставі довідки рахунку №ЦБР 230777 від 30 липня 2008 року він придбав автомобіль OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску.

Автомобіль зареєстрував у МРЕВ-2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 30 липня 2008 року, отримавши свідоцтво про реєстрацію АЕС 226324.

Для покупки автомобіля позивач отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в розмірі 9826,69 доларів США, уклавши з банком кредитно-залоговий договір №DNGOAE від 31 липня 2008 року.

Згідно умов договору предметом застави є OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, вартість якого згідно п. 17.10 заставного договору 52279,56 грн.

У звязку з фінансовою кризою у позивача утворилась заборгованість.

11 червня 2012 року працівниками КБ «ПриватБанк» незаконно та примусово було вилучено автомобіль у позивача.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року звернено стягнення на предмет застави (авто позивача).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року було скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

20 квітня 2013 року в ВРЕР №1 представником банка «ПриватБанка» на автомобіль позивача було отримано дублікат свідоцтва про реєстрацію № 863305.

11 травня 2013 року в ВРЕР № 1 автомобіль за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетовська від 16 жовтня 2012 року представником банку було знято з обліку для реалізації, з записом в особливих відмітках «кредит не погашено». Відповідно договору фінансового лізингу № DN 00A1 НОМЕР_3 від 19 червня 2013 року з додатками № 1,2 сертифікату № AFR 496565 спірний автомобіль переданий в лізинг громадянину ОСОБА_5

Позивач категорично не погоджується з такими діями відповідачів та третьої особи, вважає їх незаконними, оскільки умови кредитно-заставного договору не дають підстав банку примусово вилучати предмет застави без згоди заставодавця, у звязку з чим, позивач і звернувся до суду з позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник ТОВ «Автокредит Плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог також заперечував, при цьому пояснював, що право користування спірним автомобілем ним було набуто правомірно згідно укладеного між ним та ТОВ «Автокредит Плюс» договору лізингу від 19 червня 2013 року.

Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав їх незаконності та необґрунтованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про витребування майна у цивільній справі № 201/5565/14ц відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду й ухвалити нове по суті позовних вимог:

· витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_5 автомобіль OPEL ASTRA та повернути його позивачу.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитно - заставний договір №DNG0AE, відповідно до якого, банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 9826,69 доларів США для придбання автомобіля.

Згідно умов договору предметом застави є автомобіль OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_2, 2004 року випуску, вартість якого згідно п. 17.10 становить 52279,56 грн. (а.с. 38 - 48).

У звязку з порушенням зобовязань по кредитно заставному договору у ОСОБА_3 утворилась заборгованість в розмірі 12172,36 доларів США, що підтверджується повідомленням банку від 19 квітня 2011 року (а.с. 50).

Умовами п. 12.2.2 кредитно-заставного договору передбачено обовязок позичальника усунути подію Дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання передачі за адресою, що вказана у п. 17.13 договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у Державному реєстрі.

Якщо предмет застави не був переданий у володіння банку у порядку та строки, визначені ст.12.2.2, згідно ст. 12.2.3 договору позичальник надає право банку здійснити доставку предмета застави за адресою, що вказана у статті 17.13 договору, у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами.

Витрати, повязані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобовязується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави.

Також п. 12.2.3 договору передбачено, що підписавши цей договір позичальник безумовно погодився на застосування процедури визначеної у цій статті і не має щодо неї жодних заперечень.

У звязку з невиконанням позичальником умов договору, 11 червня 2012 року працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» спірний автомобіль у ОСОБА_3 було вилучено (а.с. 192).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було частково задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 156278,09 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_4, 2004 року випуску (а.с. 25 - 26).

З відповіді начальника Управління державтоінспекції ГУМВС в Дніпропетровській області від 21 листопада 2013 року № 7896/03 вбачається, що представником ПАТ КБ «ПриватБанк» 20 квітня 2013 року у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи № 1 Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (ВРЕВ № 1) на спірний автомобіль було отримано дублікат свідоцтва про реєстрацію САО № 863305 та 11 травня 2013 року автомобіль за рішенням суду від 16 жовтня 2012 року був знятий з обліку для реєстрації із записом в особливих відмітках «кредит не погашено» (а.с. 7, 8).

На підставі договору купівлі продажу від 20 червня 2013 року ТОВ «Автокредит» придбало у ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв в інтересах ОСОБА_3, спірний автомобіль за 56000,00 грн.

26 червня 2013 року автомобіль OPEL ASTRA, 2004 року випуску був зареєстрований за ТОВ «Автокредит Плюс», номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію САР № 861663 (а.с. 7).

19 червня 2013 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_5 укладений договір про надання фінансового лізингу № DN00AI, згідно якого, спірний автомобіль був переданий в лізинг ОСОБА_5 (а.с.1012).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення від 16 жовтня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 27).

28 січня 2014 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення залишено без розгляду за заявою представника позивача (а.с.28).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій з боку представників ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно незаконного вилучення його автомобіля, однак органами досудового слідства відмовлено в порушенні кримінальної справи, 21 червня 2012 року,02 серпня 2012 року, 15 вересня 2012 року, 16 вересня 2012 року (а.с. 18, 22 - 24).

В січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу реєстраційно екзаменаційної роботи № 1 Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровські області про визнання протиправних дій стосовно видачі дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та визнання протиправних дій щодо зняття з реєстраційного обліку спірного автомобіля. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

11 листопада 2013 року за заявою ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості стосовно кримінального правопорушення, а саме незаконне заволодіння не встановленою особою автомобілем OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_1 (спірний автомобіль), кримінальне провадження № 0004799 (а.с. 67).

29 квітня 2014 року ОСОБА_3 слідчим Кіровського РВ Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст.289 ч. 1 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом (а.с. 68).

В подальшому спірний автомобіль OPEL ASTRA, державний номер НОМЕР_1 відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27 грудня 2013 року - визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0004799 та передано на зберігання під розписку представнику потерпілого ТОВ «АвтокредитПлюс» (а.с. 65 66).

Судом встановлено, що 11 грудня 2014 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення відмовлено (а.с. 172 173).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» виданої 13 березня 2015 року банк повідомив, що станом на 13 березня 2015 року за клієнтом ОСОБА_3 за кредитним договором №DNG0AE від 31 липня 2008 року значиться заборгованість у розмірі 26352,45 доларів США (а.с. 191).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, який укладається в письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Стаття 1 Закону України «Про заставу» передбачає, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом( ст. 321 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Згідно ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку- оскільки спірний автомобіль був предметом застави відповідно до кредитно - заставного договору від 31 липня 2008 року -11 червня 2012 року у звязку з невиконанням позивачем умов договору, працівники ПАТ КБ «ПриватБанк» вилучили спірний автомобіль у ОСОБА_6, а позичальник, підписавши кредитно - заставний договір, добровільно погодився на можливість застосування процедури щодо передачі предмета застави.

Кредитно - заставний договір від 31 липня 2008 року та договір купівлі продажу від 20 червня 2013 року недійсними судом не визнані.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального,процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відносно незаконності вилучення заставленого автомобіля та незаконності рішення суду є необгрунтованими.

Позивач в позові про витребування автомобіля посилався на норми матеріального права на ст.ст.16, 23, 321, 388 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про заставу», не звернувши уваги на те, що спірний автомобіль на підставі договору купівлі продажу від 20 червня 2013 року Товариство «Автокредит» придбало у ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв в інтересах ОСОБА_3 за 56000,00 грн., а 26 червня 2013 року автомобіль OPEL ASTRA, 2004 року випуску був зареєстрований за ТОВ «Автокредит Плюс», номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію САР № 861663 (а.с. 7).

Крім того, 19 червня 2013 року між ТОВ «Автокредит Плюс» та ОСОБА_5 укладений договір про надання фінансового лізингу № DN00AI, згідно якого, спірний автомобіль був переданий в лізинг ОСОБА_5 (а.с.1012).

В заяві позивач не просив визнати недійсними вказані договори, без такого визнання неможливо витребувати спірне майно у інших осіб.

Крім того є чинною ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду та повернення йому автомобіля по цивільній справі за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення (а.с. 172 173).

Посилання позивача та його представника на неправомірність дій працівників банку щодо вилучення автомобіля та подальшої його реалізації, є необґрунтованими та недоведеними, оскільки такі дії у судовому чи іншому порядку неправомірними не визнавалися.

При розгляді справи суд дав належну юридичну оцінку доводам ОСОБА_6 про його звернення до правоохоронних органів із заявами з приводу неправомірних, на його думку, дій з боку представників ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно незаконного вилучення автомобіля, враховуючи те, що за наслідками таких звернень у порушенні кримінальної справи було відмовлено, що підтверджується відповідними постановами від 21 червня 2012 року, 02 серпня 2012 року, 15 вересня 2012 року, 16 вересня 2012 року, які позивачем оскаржені не були (а.с. 18, 22 24).

Обґрунтовуючи вимоги ОСОБА_3 посилався на те, що оскільки заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська скасоване ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2013 року, у нього існує право витребування автомобіля у відповідачів. Але заочне рішення районного суду на момент його скасування було фактично виконано.

Статтею 380 ЦПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволені в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи справу залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобовязати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

11 грудня 2014 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про звернення стягнення відмовлено, так як суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_3 про поворот виконання рішення суду не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а отже не підлягає задоволенню.

Тому на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, судом першої інстанції були виконані вимоги суду касаційної інстанції та досліджені додаткові докази, надані сторонами на обґрунтування своїх правових позицій.

Інші доводи скарги не дають підстав для висновку про те, що судом були допущені порушення або неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням обставин справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», ОСОБА_5, третя особа: Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про витребування майна- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: ОСОБА_7

ОСОБА_8