АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів Перепелюк І.Б., Кулянди М.І.

за участю секретаря Тодоряка Г.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Дубець О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до міського комунального підприємства «Реклама» про стягнення боргу за апеляційною скаргою міського комунального підприємства «Реклама» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до МКП «Реклама» про стягнення боргу за договорами, укладеними між ним та МКП «Реклама», від 24.12.2012 року та від 26.12.2012 про надання поворотної фінансової допомоги. Cтаном на 14.01.2015 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 28 180 гривень, яка до цього часу не погашена. Просив стягнути з відповідача на його користь 63 353,00 грн., з яких 48 207,86 грн. - сума боргу з урахуванням інфляції, 1 433,7 грн. - 3% річних, 10 584,40 грн. - штрафні санкції по договорам, 2 500 грн. - витрат на правову допомогу, 627,25 грн. судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено стягнути з МКП «Реклама» на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 60 225,96 грн., яка складається з 48 207,86 грн. заборгованості, 3 % річних в сумі 1433,7 грн., штрафні санкції в сумі 10584,40 грн.

Стягнуто з МКП «Реклама» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

№22ц-1244/15 рік Головуючий у 1 інстанції Літвінова О.Г.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції МКП «Реклама» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити. Відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення на його користь трьох відсотків річних у сумі 1 433, 70 грн., штрафних санкцій у сумі 10 584, 40 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2 500 грн. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача Дубець О.С. апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених в ній, та пояснила, що п.п.1,2, 2.2. договорів про надання поворотної фінансової допомоги передбачено, що поворотна фінансова допомога надається позивачем підприємству на безоплатній основі, нарахування процентів, інших видів компенсацій, як плати за користування наданих позивачем коштів не передбачено. А тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 1433,70 грн. слід відмовити. Зазначила, що річний строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій обраховується з 25.03.2013 року та з 27.03.2013 року. Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права в березні 2015 року, після спливу позовної давності. Визнання основного боргу та часткова його сплата не є доказом визнання вимог кредитора щодо стягнення штрафних санкцій, і суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заяву МКП «Реклама» про застосування позовної давності та не відмовив в стягненні пені - 10 584,40 грн. Також вважає, що суд першої інстанції незаконно стягнув з відповідача витрати на правову допомогу, оскільки представник позивача не надав доказів, що являється фахівцем у галузі права, акт виконаних робіт, договір про надання правової допомоги та відсутні докази щодо сплати позивачем коштів на правову допомогу.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_1 пояснила, що апелянт помилково плутає поняття відсотків за користування коштами, переданими за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 24 та 26 грудня 2012 року, які дійсно не нараховувались, з відповідальністю за порушення грошового зобов'язання, тобто за своєчасне неповернення коштів власнику за його письмовою вимогою, визначену ст. 625 ЦК України у вигляді 3 відсотків річних та інфляційних від простроченої суми. Зазначила про безпідставність твердження апелянт про сплив в квітні 2014 року, річного строку позовної давності щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій з розрахунку подвійної облікової ставки за кожен день прострочки платежів, відповідно до умов п.3.2. договорів про надання поворотної фінансової допомоги. Просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

По справі встановлено, що 24.12.2012 року між сторонами укладеного договір про надання поворотної фінансової допомоги, за умовами якого позивач ОСОБА_3 на безпроцентній основі передав у власність відповідачу МКП «Реклама» 20 000 грн., яке зобов'язалося повернути грошові кошти до 24.03.2013 року(а.с.8-9).

На підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги від 26.12.2012 року позивач ОСОБА_3 на безпроцентній основі передав у власність відповідачу МКП «Реклама» 25 000 грн., яке зобов'язалося повернути грошові кошти до 26.03.2013 року(6-7).

Таким чином між сторонами склалися правовідносини з приводу позики грошових коштів.

Відповідно до п.3.2. вищенаведених договорів повернення грошових коштів проводиться на підставі письмової вимоги позивача ОСОБА_3 з каси підприємства або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позивача в установі банку(а.с.8, 6).

Актом звірки взаєморозрахунків встановлено, що станом на 01.07.2014 року існує заборгованість по договорах про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 328000 грн.(а.с.12).

18.11.2014 року позивач звернувся з письмовою вимогою про повернення заборгованості відповідно до умов договорів станом на 17.11.2014 року шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок в АКІБ «Украсиббанк»(а.с.14). Станом на час звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем склала 28180 грн. (а.с.11).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач МКП «Реклама» є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

З довідки на а.с.60 убачається, що МКП «Реклама» є збитковим підприємством.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Доводи апелянта про безпідставність позовних вимог про стягнення з нього 3% річних від простроченої суми не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються доказами, які досліджувалися судом під час розгляду справи.

Відповідно до уточненого розрахунку на а.с.44- 46 3% річних від простроченої суми складає 1433,70 грн. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував вказаний розрахунок.

Позивач довідався про порушення свого права відповідно 25.03.2013 року та 27.03.2013 року, до суду звернувся за захистом свого порушеного права 23.03.2015 року тобто в межах строку, визначеного ст.257 ЦК України.

Крім цього перебіг позовної давності переривався сплатою 4520 грн. в липні 2014 року та сплатою 100 грн. в січні 2015 року(а.с.15, 13).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктами 4.2. договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 26.12.2012 року та від 24.12.2012 року передбачено, що у випадку порушення відповідачем вимог умов п.3.2 договорів кредитору виплачуються штрафні санкції з розрахунку подвійної ставки НБУ за кожний день прострочки.

Таким чином, сторони у договорах про надання поворотної фінансової допомоги передбачили відповідальність за порушення зобов'язання по своєчасному поверненню позики у вигляді пені.

Частиною 2 ст.258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені.

Оскільки на час звернення до суду зобов'язання по поверненню грошових коштів по договорах позики( по договорах про надання поворотної фінансової допомоги) не припинилося, то підлягає нарахуванню пеня, як вид забезпечення виконання зобов'язання(ст.546 ЦК України).

Відповідно до розрахунку на а.с.44- 47 пеня нарахована у розмірі 10584, 40 грн. тобто за рік з 01.07.2014 року по 01.07.2015 року - час подачі заяви про збільшення позовних вимог. Правильність розрахунку пені відповідачем не оспорюється.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 10 584,40 грн.

На підставі розрахункової квитанції ОСОБА_1 отримала за надану правову допомогу 2500 грн.(а.с17). З документів, наданих представником ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги убачається, що вона є фахівцем у галузі права, має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.91-93, 95,96-98).

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Мінімальна заробітна плата визначена в розмірі 1218 грн.

Згідно п.48 постанови №10 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до журналів судових засідань представник ОСОБА_1 брала участь у судовому засіданні протягом 49 хвилин(а.с.62-63,58-59).

У відповідності до акту прийому-передачі наданих юридичних послуг ОСОБА_1 в період з 24.12.2014 року по 29.07.2015 року: протягом 1 год. надавала юридичні консультації, на складання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, заяви про уточнення позовної заяви, розрахунки до них - затратила 6 год., тощо(а.с.101).

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що розмір відшкодувань на правову допомогу визначений судом першої інстанції відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 липня 2015 року, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.209, 218, 308 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу міського комунального підприємства «Реклама» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: