Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4752/15-ц
Провадження №: 2/332/1710/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Ретинської Ю.І., при секретарі Івановій Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним -

В С Т А О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила наступне. Квартира за адресою: м. Запоріжжя, вул. Електрична, б. 237, кВ. 23 є приватизованою і до останнього часу належала на праві спільної часткової власності колишньому подружжю ОСОБА_2, частка позивача ОСОБА_1 складає 1/3 частку квартири, ОСОБА_2 відповідно 2/3 частки спірної квартири.

03.10.2015 року р. між відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір дарування 2/3 часток спірної квартири. Вважає даний договір удаваним, адже приховує вчинення між відповідачами договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до приписів ст. 362 ЦК України вона має переважне право на купівлю цієї частки квартири. З цих підстав просить визнати договір дарування недійсним.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що 03 жовтня цього року між відповідачами був укладений договір дарування частини спірної квартири. Посилання позивача на те, що насправді був прихований договір купівлі-продажу не підтверджений доказами. ОСОБА_2 за цим договором гроші не передавались ні до угоди, ні під час її укладанні, ні після. Крім того, позивачем не вірно обраний спосіб захисту, адже законом не передбачена можливість визнання недійсним удаваного договору. У випадку доведення наявності договору купівлі-продажу у позивача виникає право подати позов про переведення на неї прав та обовязків покупця відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснивши, що із відповідачем ОСОБА_2 вона знайома близько 10 років. 03 жовтня цього року в присутності приватного нотаріуса був укладений договір дарування 2/3 часток квартири АДРЕСА_1. Приблизно за 2 тижні до цього ОСОБА_2 повідомив про свій намір подарувати їй частину спірної квартири, при цьому він не поясняв причини такого рішення.

Вислухавши думку сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 263 від 25.06.2012 року та договору дарування частки квартири, укладеного 06.02.2015 року ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належало 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 а м. Запоріжжя. Власником 1/3 частки зазначеної квартири є ОСОБА_1 (а.с. 5-6).

Згідно зі ст. 361 ЦПК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Виключенням з цього правила є лише зобовязання продавця частки у праві спільної часткової власності повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, адже співвласники мають переважне право на її купівлю (ст. 362 ЦПК України).

В даному випадку, 03.10.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування 2/3 часток спірної квартири. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 2333 і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 62-67).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Посилання позивача на те, що насправді між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу спірної частки квартири, суд не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3, які були надані в судовому засіданні, вона не купувала спірну частину квартири, тобто гроші на користь ОСОБА_2 вона не передавала, а 03.10.2015 року в присутності нотаріуса був укладений саме договір дарування.

Виходячи з тексту договору дарування частки квартири вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору сторонам нотаріусом розяснено (а.с. 64). Даний факт в судовому засіданні також був підтверджений відповідачем ОСОБА_3

У відповіді щодо позовної заяви «Про визнання договору дарування недійсним» № 771/01-16 від 28.11.2015 року приватний нотаріус ОСОБА_6 повідомила, що договір дарування укладався з додержанням норм Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного Кодексу України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в цілому законодавства України (а.с. 55).

Долучені позивачем докази, а саме копія оголошення в Інтернет про продаж кімнати по вул. Електричній (а.с. 10) та копії попереднього договору (а.с. 60-61), свідчать лише про наявність у минулому наміру у ОСОБА_2 продати свою частку в спірній квартирі.

Крім того, судом не може бути прийнятий, як належний доказ, попередній договір від 29.09.2015 року, адже як покупець підписувала даний договір не ОСОБА_3, а ОСОБА_7

Натомість, належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений саме договір купівлі-продажу спірної частки квартири, про виконання сторонами істотних умов даного договору, із зазначенням ціни товару, моменту його виконання та ін., суду не було надано.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 361, 362, 655, 717 ЦК України, ст.ст.10, 57, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.І. Ретинська