АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2922/15 Справа № 205/9934/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

23 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що понад 10 років він добросовісно, відкрито, безперервно і безпідставно користується житловим будинком АДРЕСА_1, здійснює оплату за житлово-комунальні послуги та здійснює поточний ремонт. Він зазначає, що з 1998 року у вказаному домоволодінні ніхто не проживав, тому будинок почав самозруйновуватися, на території цього домоволодіння утворилося звалище, в будинку перебували особи без постійного місця проживання. На підставі викладеного, просить визнати за ним право власності на вказане домоволодіння за набувальною давністю.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 21-23).

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з власної ініціативи та за власним бажанням почав займатися поточним ремонтом будинку АДРЕСА_1, здійснив нове будівництво на території даного домоволодіння, без належного дозволу та проекту.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положення статті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність, суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зважаючи на те, що на момент фактичного отримання позивач посилався лише на власну ініціативу та на власне бажання регулярно займатися поточним ремонтом будинку, не підтверджуючи факт не обізнаності про те, що спірне домоволодіння належить іншій особі, а навпаки зазначаючи про те, що спірний будинок перебував у власності іншої особи, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність добросовісного володіння позивачем спірним майном.

Оскільки, набуття права власності за набувальною давністю недобросовісним володільцем незалежно від часу володіння чужим майном чи відкритості володіння не допускається.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою встановлені обставини справи та надана належна оцінка доказам, якими позивач обґрунтував свої доводи, розглянув спір повно і правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дійшовши до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а зводяться до тлумачення норм чинного законодавства на власний розсуд апелянта та намагання отримати бажане рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова