АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №213/2132/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1207/К/15 суддя Макарова Т.Ю.
Категорія - 27 (І) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Подолінний Роман Георгійович,

представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.07.2007 року відповідно до укладеного договору № KRP0AK04320103 відповідач отримала кредит у розмірі 41 884,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 16.07.2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 17.07.2007 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 надала в заставу автомобіль ВАЗ, модель: 11183, рік випуску 2007, тип ТЗ Легковий седан-В, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить відповідачу на праві власності.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом про звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 11183, що належав на праві власності відповідачу ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 14.03.2014 року вказаний автомобіль було реалізовано ОСОБА_6 за 41 000 грн. Кошти від реалізації автомобіля були розподілені таким чином: 20 500 грн. - на погашення винагороди, передбаченої п.32 Договору застави рухомого майна, та 20 500 грн. - на погашення тіла кредиту. Однак, заборгованість за кредитним договором залишилась, а відповідач продовжувала порушувати умови договору та заборгованість не погашала.

Станом на 16.04.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 206 660,32 грн., яка складається з наступного: 14 157,80 грн. - заборгованість за кредитом; 82 844,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 228,32 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 107 429,33 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказану заборгованість представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача ОСОБА_3, а також судові витрати по справі.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2015 року у позовні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № KRP0AK04320103 від 17.07.2007 року в сумі 109 230,99 грн., в тому числі: 14 147,80 грн. - заборгованість за кредитом; 82 844,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 228,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10 000,00 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на відшкодування сплаченого судового збору 1 092,30 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині зменшення суми пені та ухвалення нового рішення в цій частині про задоволення позову про стягнення пені в повному обсязі. Зокрема, суд звільнивши відповідача від сплати неустойки порушив вимоги ч.3 ст.551 ЦК України. Не можна вважати, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Крім того, розмір неустойки може бути зменшений за одночасної наявності обох умов, що вказані у ч.3 ст.551 ЦК України, зокрема істотних обставин, які мають значення для справи, а саме: дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи тяжкий майновий стан боржника та інші.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зокрема, судом не враховано, що кредитний договір від 17.07.2007 року повинен вважатися нікчемною угодою, так як договір про видачу готівки є споживчим договором, а не може носити назву «авто в кредит». До відповідача вдруге заявлено позов про один і той самий предмет та з цих самих підстав, хоча за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.07.2007 року у розмірі 120 272,51 грн. звернуто стягнення на автомобіль відповідача. Також судом не взято до уваги, що спірний автомобіль був проданий позивачем лише у березні 2014 року, а за 7 років з відповідача стягнута плата за збереження спірного автомобіля на майданчику банку у розмірі 20 500 грн. Крім того, ОСОБА_3 у клопотанні від 12.09.2014 року просила суд застосувати позовну давність та відмовити у позові, однак суд не звернув уваги на це клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.07.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №KRР0АК04320103, відповідно до якого позивач надав відповідачу на строк з 17.07.2007 року по 16.07.2012 року включно кредит у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 50 440,00грн. на наступні цілі: 37 200,00грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 340 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування від 17.07.2007 року (том 1, а.с.224), договором особистого страхування від 17.07.2007 року (том 1, а.с.225) на строк до 16.07.2008 року у сумі 2 139,00 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 372,00 грн., та у розмірі 10695,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. (том 1, а.с.7-8) Оскільки банком сума 10 695 грн. не була перерахована на рахунок відповідача, оскільки вона є страховою сумою на випадок несплати, в позовних вимогах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сума кредиту зазначена у розмірі 41 884,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №296 від 10.07.2007 року продавець ОСОБА_7 зобов'язувався передати покупцю ОСОБА_3 у власність автомобіль марки ВАЗ 11183 за ціною 46 500,00 грн. Покупець зобов'язувався провести оплату в 2 етапи: 1-й етап: покупець сплачує продавцю суму 9 300 грн.; 2-й етап: покупець оформлює кредит в банку та проводить повний розрахунок з продавцем на суму 37 200 грн.(а.с.203). Факт того, що для придбання відповідачем транспортного засобу, позивачем відповідно до умов кредитного договору надавались грошові кошти та сплачувались інші необхідні при оформленні кредиту платежі підтверджується довідкою-розрахунком, відповідними виписками та ордерами. (том 1, а.с.9,198-201).

В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору в цей же день був укладений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_3 надала в заставу автомобіль ВАЗ 11183, 2007 року випуску, легковий седан-В, № кузова/шасі - НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. (том 1, а.с. 218-219) Вказаним договором передбачено, що у випадку порушення заставодавцем зобов'язання за кредитним договором або за договором застави заставодавець зобов'язаний передати предмет застави заставодержателю в заклад.

Згідно акту прийняття в заклад від 05.08.2009 року вищезазначений автомобіль ОСОБА_3 передала представникам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та доручила передати автомобіль на реалізацію та отримані кошти направити на погашення заборгованості, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором (том 1, а.с.204).

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави.

З рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2013 року (том 1, а.с.27-29), яке набрало законної сили (том 1, а.с.30) вбачається, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" задоволено у повному обсязі і в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором від 17.07.2007 року, яка станом на 21.05.2012 року становила 120 272,51 грн., було звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ВАЗ, модель 11183, 2007 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля позивачем з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (том 1, а.с.49). Закладений автомобіль було оцінено та згідно висновку експерту його ринкова вартість на дату оцінки (06.03.2014 року) склала 33 000 грн. (том 1, а.с.51-52)

14.03.2014 року вищевказаний автомобіль було реалізовано за 41 000 грн. З цих коштів, 20 500 грн. було перераховано на погашення заборгованості за кредитом та 20 500 грн. перераховано на погашення винагороди за збереження автомобіля в закладі, згідно умов кредитного договору та договору застави (п.32).

Однак, заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не була погашена, а відповідач продовжує порушувати умови договору та заборгованість не сплачує. Станом на 16.04.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 206 660,32 грн., яка складається з наступного: 14 157,80 грн. - заборгованість за кредитом; 82 844,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 228,32 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 107 429,33 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором..

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 109 230 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та інших обов'язкових платежів. Визначаючи розмір заборгованості з пені, суд першої інстанції виходив із того, що сума пені у розмірі 107 429,33 грн. про стягнення якої ставить питання позивач, значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, тому суд вважав за можливе застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України та з врахуванням обставин справи, зменшити розмірі пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору від 07.07.2007 року, позивач зобов'язувався надати ОСОБА_3 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахувати на рахунок зазначений у п.7.1 даного договору, а відповідач має сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до пп.2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1, 7.4 цього договору та сплатити банку винагороду з пп.3.7, 6.2, 7.1 вказаного договору.

Згідно з п.7.1 вищевказаного кредитного договору, ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячну винагороду у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Періодом сплати за договором визначений період з "17" по "21" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 985,29 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до п.7.4 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Положеннями п.4.1 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань передбачених пп.2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просила суд застосувати до спірних правовідносин загальні строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. (а.с.61)

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Крім того, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Враховуючи, що з виписки з кредитного рахунку (том 1, а.с.75-76, 120-124), вбачається та не заперечується відповідачем, що останній платіж по кредитному договору було здійснено ОСОБА_3 17 червня 2009 року та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до суду у серпні 2012 року з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась за кредитним договором від 01.07.2007 року станом на 21.05.2012 року у розмірі 120 272,51 грн. і апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення від 04 червня 2012 року про звернення стягнення на автомобіль відповідача для погашення вказаної заборгованості, колегія суддів вважає, що мало місце переривання строку позовної давності вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання нею свого боргу та зверненням кредитором до суду з позовом і він почав відраховуватись заново. Таким чином, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії спливає у червні 2015 року, а позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 21 травня 2014 року.

З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що відповідач у клопотанні від 12.09.2014 року просила суд застосувати позовну давність та відмовити у позові, однак суд не врахував це клопотання, оскільки строк позовної давності ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» не було пропущено та правових підстав для застосування до вимог позивач наслідків пропуску строку позовної давності у суду першої інстанції не було.

Відповідно до роз'яснення наданих у п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до неї вдруге заявлено позов про один і той самий предмет та з цих самих підстав, хоча за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.07.2007 року у розмірі 120 272,51 грн. звернуто стягнення на автомобіль відповідача, оскільки задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з боржника за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Посилання відповідача на ту обставину, що спірний автомобіль був проданий позивачем лише у березні 2014 року, а за 7 років з відповідача стягнута плата за збереження спірного автомобіля на майданчику банку у розмірі 20 500 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки реалізація спірного автомобіля відбулась лише після звернення на нього стягнення відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2013 року і відповідно до п.15.9 договору застави від 17.07.2007 року у разі звернення стягнення на предмет застави заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи кредит, відсотки, винагороду та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки за порушення зобов'язань за кредитним договором, витрати на утримання та зберігання предмета застави, які становили 20 500 грн. (том 1, а.с.125-129)

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру та стягнення заборгованості по пені за кредитним договором, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

У суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просила суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. (том 1, а.с.61) В межах річного строку з 16 квітня 2013 року до 16 квітня 2014 року пеня складає 41 735,58 грн. із розрахунку 0,15% від суми не погашеної заборгованості за кожен день прострочення платежу. (том 1, а.с.178)

Разом з тим, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року (справа №6-100цс14) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання та врахувавши конкретні обставини справи, зокрема реалізацію в рахунок погашення заборгованості за кредитом автомобіля для купівлі якого і отримувався кредит, загальну заборгованість по кредиту та відсоткам, яка в декілька разів перевищує розмір кредиту отриманого 17.07.2007 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за наявності відповідної заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (том 1, а.с.62), дійшов вірного висновку про застосування до спірних правовідносин норми ч.3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 до 10 000 грн. Тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що звільнивши відповідача від сплати неустойки порушив вимоги ч.3 ст.551 ЦК України і про те, що не можна вважати, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, оскільки вони є безпідставними та спростовуються викладеними висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_3 не надано до суду доказів на підтвердження виконання нею в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором від 17.07.2007 року.

Враховуючи, що після реалізації предмета застави, заборгованість відповідача не була в повному обсязі погашена та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором від 17.07.2007 року (том 1, а.с.4-6), який було надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та проаналізувавши інші письмові докази наявні у матеріалах справи, зокрема виписки з кредитного рахунку (а.с.75-76,108-119,120-124,168-178), колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 станом на 16.04.2014 року має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 109 230,99 грн., в тому числі: 14 147,80 грн. - заборгованість за кредитом; 82 844,87 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 228,32 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що була правильно зменшена судом першої інстанції до 10 000,00 грн.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 отримала кредитні кошти згідно договору від 17.07.2007 року, належним чином зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконала, то суду першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. Доводи викладені в апеляційних скаргах не містять підстав для їх задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: