СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Дрозд А.М.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» (далі - ПАТ «ЕКСПОБАНК» або Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 08.07.2014 року за Договором кредиту та забезпечення №217/АК-2007 від 28.11.2007 року (далі - Кредитний договір) на загальну суму 937 963,10 грн., з яких:

- 19 240,19 доларів США (еквівалент згідно курсу НБУ 226 736,12 грн.) - прострочену заборгованість за кредитом,

- 133,94 долари США (еквівалент згідно курсу НБУ 1 578,42 грн.) - прострочена заборгованість за нарахованими процентами,

- 5 786,64 грн. - прострочена заборгованість за нарахованою комісією,

- 55 384,53 доларів США (еквівалент згідно курсу НБУ 652 679,25 грн.) - пеня за несвоєчасну сплату простроченої заборгованості,

- 2 682,47 доларів США (еквівалент згідно курсу НБУ 31 611,54 грн.),

- 19 571,13 грн. - пеня за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії, мотивуючи свої вимоги наступним.

28.11.2007 між сторонами було укладено вищезазначений кредитний договір, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 24 000,00 доларів США на умовах повернення, платності та строковості від 12% річних строком до 27.11.2014.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання виконав в повному обсязі, в той час як відповідач проценти та тіло кредиту не погашає, у зв`язку із чим виникла вищенаведена заборгованість, яку просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку та вирішити питання про судові витрати (а.с.2-5 Том №1)

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, окремо додав, що невиконання відповідачем з 2009 року своїх обов`язків за Кредитним договором надало позивачу право згідно умов даного Кредитного договору змінити строк виконання останнього, направивши відповідачу повідомлення-вимогу 14 жовтня 2009 року із зазначенням конкретного терміну завершення розрахунків - через 30 днів.

В судове засідання 18.12.2015 Банк свого представника не направив, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.123 Том №2)

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував проти позову. Визнав, що дійсно між сторонами виникли правовідносини, за якими відповідач отримав грошові кошти від Банку на певних умовах. В той же час, звернув увагу суду на те, що укладений між сторонами Кредитний договір був забезпечений заставою (автомобіль «Шевролет Авео»). Представник відповідача наполягає на тому, що Банк звернув стягнення на предмет застави, відтак заборгованість перед Банком у відповідача відсутня, на підтвердження чого надав акт приймання автомобіля на стоянку Банку та копію довіреності на розпорядження автомобіля на третю фізичну особу. Крім того, представник відповідача стверджує, що дійсно відповідач отримав в 2009 році вимогу Банку, таким чином Банк змінив строк виконання зобов`язання. Останній платіж за реалізацію автомобіля-предмета застави був здійснений в жовтні 2010 року, відтак Банк звернувшись з позовом у вересні 2014 року пропустив строки позовної давності звернення до суду. Представник відповідача стверджує, що таким чином позичав згідно умов договору був зобов`язаний звернутися до суду із вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором з відповідача у строк наступних 3-х років. Звертаючи увагу суду на те, що відповідач припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту в 2009 році, при цьому Банк вимагав на підставі письмової вимоги протягом 30 днів з 14.10.2009 року повернути Банку кредит в повному обсязі, нараховані за його користування проценти, нараховану комісію та інші штрафні санкції, то строк виконання настав 14.11.2009 року. Саме з цього часу почався рахуватися строк позовної давності звернення до суду - до 14.11.2012 року. В той же час, строк був перерваний сплатою в жовтні 2010 року платежу за Кредитним договором, відтак трирічний строк слід рахувати з жовтня 2010 року - це жовтень 2013 рік, на думку представника відповідача, кінцева дата можливого звернення до суду із цим позовом.

Щодо стягнення пені, то вважав, що оскільки спливли строки по стягненню основної заборгованості, то одночасно не можуть бути стягнуті і штрафні санкції.

Представник відповідача вважає, що сторонами при укладенні Кредитного договору визначено умови, за яких настає право позивача достроково за умови надіслання відповідачу повідомлення вимагати повернення усієї суми кредиту та відповідних процентів, тим самим змінюючи строк виконання зобов`язання (а.с.65-67 Том №1)

Заперечуючи проти позиції відповідача представник банку під час судового розгляду зазначав, що будь-яких доказів того, що Банк звернув стягнення на предмет застави немає. А щодо застосування строків позовної давності покладався на розсуд суду.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити та чи є інші фактичні дані, зокрема, пропущення строку позовної давності, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.611 ЦК України разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання, з точки зору ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін)

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2007 між сторонами було укладено Договором кредиту та забезпечення №217/АК-2007 від 28.11.2007 року, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 24 000,00 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності під 12% річних строком до 27.11.2014 (а.с.11 Том №1)

Для забезпечення своїх зобов`язань відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки «Шевролет Авео», 2007 р.в.

Згідно заяви на видачу готівки відповідач 28.11.2007 року отримав від позивача 24 000,00 доларів США, що на той час було еквівалентно 121 200,00 грн. (а.с.15 Том №1)

Наявний в справі розрахунок заборгованості та пояснення сторін свідчать про те, що в кінці 2009 року відповідач перестав сплачувати чергові платежі за Кредитним договором (а.с.7-9 Том №1), у зв`язку з чим позивач 14.10.2009 за вих. №685 направив відповідачу письмове повідомлення-вимогу, в якій зазначив, що згідно п.3.7 Кредитного договору позичальник (відповідач у справі) зобов`язаний за вимогою банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення строку, встановленого п.1.2 Кредитного договору, при порушенні строків сплати процентів та/або інших порушень умов цього договору. Також Банк послався на п.4.4.1 Кредитного договору, зазначивши, що у випадку дострокового стягнення кредиту Банк встановлює конкретний строк повернення кредиту, вимагаючи від відповідача такої сплати у 30-денний строк з дня надіслання цього повідомлення - 14.11.2009 року (а.с.18 Том №1)

Як вбачається зі змісту Кредитного договору п.3.7 такому праву позивача кореспондує обов`язок відповідача за вимогою позивача повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення строку дії Кредитного договору при виникненні, зокрема, такої обставини, як будь-яке порушення умов даного Кредитного договору (а.с.11 на звороті Том №1)

Таким чином, в матеріалах справи знайшли підтвердження доводи представника відповідача про те, що позивач скористався своїм правом, передбаченим умовами укладеного між сторонами Кредитного договору, та змінив на підставі п.4.4.1 Кредитного договору та ч.2 ст.1050 ЦК України строк його виконання, направивши вимогу відповідачу і встановивши в ній строк повного кінцевого розрахунку. Передбачена умовами Кредитного договору зміна строку остаточного виконання основного зобов`язання настала.

Таким чином, сторони передбачили конкретні строки виконання своїх зобов`язань.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно до умов Кредитного договору, право вимагати у відповідача погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за фактичний час його використання та відповідні штрафні санкції винило у позивача з 14.11.2009 року, тобто саме з цього часу розпочався трирічний перебіг строку позовної давності, в межах якого позивач міг би звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права.

В той же час, наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідача зі сплати заборгованості за Кредитним договором свідчать про те, що останній платіж було вчинено відповідачем 21.10.2010 (а.с.77, 90, 93, 95 Тома №1 та а.с.21, 24, 26, 35, 38, 44, 50, 53, 55, 70, 87 Тома №2)

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 2-4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому після переривання перебіг позовної давності починається заново.

21.10.2010 було перервано перебіг позовної давності. Відтак строк звернення до суду із цим позовом закінчився в жовтні 2013 року, в той час як позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 лише у вересні 2014 року.

Враховуючи викладене вище, звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором з пропуском встановленого законом строку, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові № 6-169цс14 від 29.10.2014 року, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України, є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Представник позивача, не з`явившись до суду, подавши заяву про розгляд справи в його відсутності, будь-яких доказів, які б спростовували твердження відповідача в судовому засіданні та надані ним докази, не надав.

В свою чергу твердження відповідача підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Щодо тверджень представника відповідача про те, що позивач звернув стягнення на заставне майно, то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не були підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість ці обставини висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 257, ч.1 ст.261, 264, ч.ч.2-4 ст.267, 509, 526, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя В.С. Кицюк