24.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/2955/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/2955/15-ц
2/205/1654/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить:

здійснити поділ спільного майна подружжя;

визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №37, розташованої в будинку №13 на житловому масиві Червоний камінь у місті Дніпропетровську, з урахуванням належної їй на праві спільної сумісної власності ? частини квартири;

визнати за ОСОБА_3 право власності: на стоматологічне обладнання загальною вартістю 61 044,00 грн., а саме: стоматологічну установку granum TS5830, 2005 року випуску, вартістю 22 172,00 грн.; сухо жаровий стерилізатор TAU STERIL 2000Automatik, 2005 року випуску, вартістю 8 278,92 грн.; камеру Панмед-1, серійний номер 7290, 2005 року випуску, вартістю 5 519,28 грн.; VILLA ENDOS DS, 2007 року випуску, вартістю 18 418,62 грн.; ЕКОМ DK 50.10 Z, серійний номер У1078-8-04, 2004 року випуску, вартістю 6 655,00 грн.; на автомобіль Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, вартістю 185 199,00 грн.; на земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,3400 га, розташовані за адресою: с.Китайгород, вул.Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область.

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, у якому просив

визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2: 1/2 частину квартири №37 у будинку №13 на ж/м ОСОБА_4 у м. Дніпропетровську; витрати у розмірі 97877,84 грн., понесені на ремонт квартири АДРЕСА_1;

поділити спільне сумісне майно, набуте у шлюбі ОСОБА_2 з ОСОБА_1: визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири №37 в будинку №13 на ж/м ОСОБА_4 у м. Дніпропетровську; стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини витрат, понесених на ремонт квартири АДРЕСА_1 у розмірі 48938,92 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник позивача проти задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, та просив задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

24.07.2004р. між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис № 441 (а.с.7).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2015р. № 199/7628/14-ц (2/199/216/15) шлюб розірвано (а.с.а.с.8-9).

Водночас, 26.11.2005р. було укладено договір купівлі-продажу квартири, засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-комора, 6, 7-житлові, І-лоджія(а.с.12).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи вищевказані правові норми, а також те, що ? частина вказаної квартири була придбана під час спільного шлюбу, розірвання якого не припиняє право спільної сумісної власності, суд доходить висновку, що спірна частина квартири, набута подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Крім того, звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати спільною сумісною власністю також:

земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,3400 га, розташовані за адресою: с.Китайгород, вул.Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область;

автомобіль Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, вартістю 185 199,00 грн.;

стоматологічне обладнання загальною вартістю 61 044,00 грн.

Як вбачається з Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №313986 від 25.03.2009р. та серії ЯЗ №313987 від 25.03.2009р., ОСОБА_2 у порядку приватизації набув право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,3400 га відповідно, які знаходяться у с.Китайгород, вул. Забрідчанська, Царичанський район, Дніпропетровська область.

Водночас, відповідно до ст. 61 СК України (у редакції, чинній на момент приватизації земельних ділянок) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

9.02.2011р. набрав чинності Закон № 2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Проте, Закон № 2913-VI не має зворотної дії в часі і не може бути застосований до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 22.02.2012р. №6-99цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 безоплатно отримав у власність вищевказані земельні ділянки у 2009 році, використавши своє право громадянина на приватизацію, суд доходить висновку, що такі земельні ділянки є його особистою приватною власністю та не підлягають поділу між подружжям.

Щодо автомобіля Renault Megane 1,4, седан, 2008 року випуску, судом встановлено, що 18.10.2014р. позивач отримала від відповідача половину вартості вказаного автомобіля, що підтверджується розпискою (а.с.233). При цьому, автомобіль був відчужений 02.05.2015р. на користь третьої особи, що підтверджується відповідною довідкою-рахунком (а.с.177). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що на момент розгляду справи вказаний автомобіль уже не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, у період шлюбу, проте під час уже окремого проживання подружжя, відповідачем було придбано та в подальшому відчужено автомобіль Skoda Octavai A5, 2011 р.в., проте відповідно до розписки позивач також отримала половину вартості вказаного автомобіля (а.с.178).

Що стосується стоматологічного обладнання загальною вартістю 61 044, 00 грн., то на підставі показів свідка ОСОБА_6 (батько позивача ОСОБА_1В.) судом встановлено, що таке обладнання було придбане не за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а за спільні кошти батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і на сьогоднішній день використовується батьком відповідача при здійсненні своєї підприємницької діяльності. За таких обставин, оскільки зазначене стоматологічне обладнання не придбавалось за кошти подружжя, воно не може бути визнане обєктом його права спільної сумісної власності.

Суд також не бере до уваги твердження відповідача про належність до складу спільного сумісного майна подружжя витрат у розмірі 97877,84 грн., понесених на ремонт квартири за адресою АДРЕСА_3, оскільки за змістом ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відтак суд доходить висновку, що зроблені подружжям за час шлюбу витрати самі по собі не можуть бути обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд зазначає, що надані відповідачем довідки щодо вартості таких робіт та квитанція до прибуткового касового ордеру (а.с.а.с. 205-213), складені у 2011 році та підписані керівником ПП «Промгазстрой» ОСОБА_7, не є належними та допустимими доказами вартості відповідних ремонтних робіт, оскільки відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_7 є керівником ПП «Промгазстрой» лише з 02.04.2015р. (з.б.а.с. 224), а згідно з його нотаріально засвідченою заявою жодних ремонтних робіт у квартирі за адресою АДРЕСА_4, ні він, ні ПП «Промгазстрой» не проводили та коштів за це не отримували.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за наведених сторонами обставин до спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить лише ? частина квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на ? частину квартири за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, позивач просить суд відступити від рівності часток подружжя, посилаючись на відсутність у неї іншого житла, небажання відповідача сплачувати аліменти у доровільному порядку та відсутність у нього інтересу до спільних дітей.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була власником ? частини квартири за адресою АДРЕСА_5, проте відчужила її у листопаді 2014 року (а.с.а.с. 203-204).

Суд не бере до уваги посилання позивача на не бажання відповідача брати участь в утриманні спільних дітей, оскільки це спростовується наданими ОСОБА_3 розрахунковими документами, договором на туристичне обслуговування від 11.08.2014р. та дозволом на тимчасовий виїзд дітей разом з батьком за кордон, а питання щодо стягнення з відповідача аліментів на сьогодні знаходиться на розгляді у Бабушкінському районному суді м.Дніпропетровська.

Таким чином, у суду відсутні визначені ст. 70 СК України підстави для того, щоб при вирішенні даного спору про поділ майна відступити від засади рівності часток подружжя.

З огляду на те, що матеріали справи також не містять відомостей про наявність домовленостей або укладених шлюбних договорів між подружжям, враховуючи, що спірне майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а у разі такого поділу майна, частки дружини та чоловіка є рівними, суд доходить висновку, що спірна ? частина квартири за адресою м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, повинна бути поділена у рівних частках.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Поділити нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, наступним чином:

визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-комора, 6, 7-житлові, І-лоджія;

визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частини квартири, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-комора, 6, 7-житлові, І-лоджія.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру, яка розташована за адресою: м.Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_4АДРЕСА_2, та складається з: 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, 5-комора, 6, 7-житлові, І-лоджія.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним та зустрічним позовами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1116,41 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1116,41 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8