АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Борисової О.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2012 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2011 року представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 27914,05 доларів США, що згідно курсу НБУ (7,993 грн. за 1 долар США) становить 223117,03 грн., яка складється з прострочена заборгованість по кредиту - 13 811,62 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту - 10 994,00 доларів США; прострочена заборгованість по процентам - 1 105,56 доларів США; пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та с:центами - 2002,87 доларів США.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачами умов договору кредиту та поруки від 12.01.2008.

Справа № 2609/23778/12
№ апеляційного провадження 22-ц-796/11047/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2012 позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість в сумі 223117,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» судовий збір в розмірі 2231,17 гривень.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що в період з 05.08.2008 по 11.06.2009 в межах зазначеного кредитного договору відповідачем було сплачено на користь банку 2210,00 доларів США, з яких: 924,38 доларів США - сума, направлена на погашення заборгованості по кредиту, 1285,62 доларів США - сума, направлена на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Окрім цього, скаржником було зазначено, що 16.06.2009 він здійснив останній перерахунок коштів у сумі 2 477,00 гривень або 325,52 доларів СШАта не було враховано страхове відшкодування у суму 689 гривень або 89,61 доларів США, що складає:325,52 + 89,61 = 415,13 доларів США. Тобто Відповідачем було сплачено Позивачу 2625,13 доларів США, які відсутні в розрахунку. Крім цього, у вимозі № 873/3.5.1 від 30.03.2012 позивач визнав, що відповідач погасив кредитну заборгованість на загальну суму 2627,44 доларів США.

Окрім цього, суддею першої інстанції було проігноровано та не прийнято до уваги, в якості доказів неправильності розрахунку зі сторони позивача (Банку) аудиторський висновок з розрахунком кредитної заборгованості.

Також суддя при ухваленні рішення не звернув увагу, що позивач звернувся до суду в порушення п. 7 ч. 11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до якої кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Обставини, які доводять пропуск позовної давності є вимога №1361/15.4.1.1 від 06.04.2009, а позивач подав позовну заяву 04.10.2012, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, а тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ст.ст. 303-1, 305 ч. 2 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, має заборгованість перед банком, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогам ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позичку частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позички, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що 10.04.2008 між АКБ «Форум» правонаступником якого є «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0190/08/00-Anew, відповідно до умов якого відповідач отримав у АКБ «Форум» кредит в розмірі 25730 доларів США.

Пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору передбачено, що процентна ставка за користування становить 13%, а кінцевий строк повернення коштів спливає 04.08.2015.

Згідно п. 3.2.2 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними у випадку невиконання, чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 4.1 договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та процентів, позичальник сплачує неустойку у розмірі 0,2% за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або процентів.

Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі.

В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином взяті на себе пов'язання не виконав та станом на 04.09.2012 має заборгованість за кредитним договором та нарахованим відсоткам у розмірі 223117,03 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд взяв до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем, який на думку відповідача є неправильним та не відповідає дійсності, колегія суддів до уваги не приймає оскільки сумніви щодо правильності цих розрахунків в ході розгляду справи не були підтверджені відповідними доказами, як того вимагають положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Посилання апелянта на те, що вказаним розрахунком не враховані платежі, які здійснені відповідачем за період з 05.08.2008 по 11.06.2009, є безпідставними, оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по даному кредитному договору виникла лише з 05.09.2011.

Заперечення відповідача з приводу того, що з розрахунку заборгованості наданого позивачем не вбачається з якої процентної ставки нараховувалася пеня та за який період не заслуговують на увагу суду, оскільки за наведеними позивачем розрахунками пені за порушення строків сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом пеню розраховано за період часу з 05.09.2011 по 03.09.2012, тобто за один рік, а розмір процентної ставки зазначено в кредитному договорі.

Крім того, розрахунок заборгованості, складений та завірений уповноваженою особою Банку відповідно до вимог чинного законодавства та не спростований відповідачами в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визнано періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так, з матеріалів справи та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем погашалися прострочені платежі 11.06.2009 та 23.03.2012, тобто позовна давність переривалася вчиненням відповідачем дій з виконання обов'язку за договором, а тому твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на подачу вказаного позову є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивач належним чином не підтвердив факт видачі йому коштів за кредитним договором в розмірі 25730,00 дол. США, спростовується наявною в матеріалах справи заявою на видачі готівки № 31391 від 05.08.2008 (а.с. 28).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем обчислений в доларах США, тобто в тій валюті, в якій надавався кредит, проте із зазначенням еквіваленту в гривні згідно з офіційним курсом НБУ. Умовами договору (п. 4.1) пеня визначається у розмірі 0,2 % за кожен день від суми несплачених коштів, що передбачає її визначення в валюті кредиту. Проте згідно позовних вимог вказаний еквівалент у гривні, ці умови договору є чинними. А тому посилання апелянта на те, що суд стягнув неустойку в дол. США колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказана заборгованість стягнута у національній валюті України - гривні.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: