Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 330/538/15-ц головуючий у 1-й інстанції Ковальчук О.А.
провадження № 22-ц/778/4264/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухарь С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначивши, що 20.01.2015 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики. Згідно до умов п.1.1 Договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, а відповідач зобов'язується повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати укладання Договору позики, тобто 20.02.2015 року. Однак в порушення договірних умов відповідач не виконав свого зобов'язання по поверненню суми позики.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 50 000 гривень та судові витрати в сумі 500 гривень.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 50 000 грн. та судові витрати в сумі 500 грн.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі..

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 20.01.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, який був підписаний позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_2 Згідно до умов п.1.1 Договору позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, а відповідач зобовязується повернути отриману суму грошових коштів в повному обсязі протягом 30 календарних днів від дати укладання Договору позики, тобто до 20.02.2015 року. За умовами договору Позики, вона вважається повернутою позикодавцеві в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, вказаний в договорі. Згідно п.6.3 Договору підписання цього договору позичальником засвідчує отримання ним від позикодавця всієї суми у день підписання цього договору. (а.с.38)

Оскільки відповідачем не надано доказів про повернення боргу до теперішнього часу, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача.

Висновок суду є правомірними, оскільки він відповідає вимогам закону і ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Досліджуючи надані по справі докази та надаючи їм оцінку в порядку ст. 212 ЦПК України, суд правильно виходив з того, що відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За вимогами ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики обовязково укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

При цьому ст. 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі.

Частиною 1 ст. 1051 ЦК України встановлено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не допитав як свідка відповідача у судовому засіданні, а тому не можна приймати до уваги її пояснення у судовому засіданні, де вона визнавала, що підписувала договір позики, а також неможна вважати, що під договором стоїть її підпис, та підпис суттєво відрізняється від її підпису не приймається колегією судів виходячи із наступного.

За правилами ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 пояснювала, що дійсно договір позики, який є у справі це той договір, який вона підписала, і на договорі стоїть її підпис. Анкетні дані свої в договорі заповнив власноручно ОСОБА_3, а вона заповнила свої анкетні дані також власноручно, і на цьому договорі стоїть її підпис, але коштів від ОСОБА_4Є вона не отримувала. Адвокату, який надав їй юридичну допомогу, вона помилково вказала на довіреність представника позивача, замість договору позики, що на ньому не має її підпису. Призначати судову почеркознавчу експертизу непотрібно, так як на договорі позики дійсно її підпис.( журнал судового засідання (а.с.40 п.25,26) аудіозапис процесу від 28.04.2015 року)

При розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснювала, що заповнювала бланк договору позики зазначивши свої анкетні та паспортні дані, але підпис стоїть не її. (аудіозапис процесу)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що у судовому засіданні, на якому вона була присутня вона казала, що вказаний підпис викликає у неї сумнів.

В матеріалах справи є письмовий договір (оригінал) займу між сторонами, підписаний сторонами (а.с.38), який за правилами ст. 204 ЦК України є дійним, оскільки не оспорений у судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_2 про призначення експертизи від 28.04.2015 року (а.с.32) , проте у судовому засіданні вона пояснила, що призначати судову почеркознавчу експертизу непотрібно, так як на договорі позики дійсно її підпис.( журнал судового засідання (а.с.40 п.25,26) аудіозапис процесу від 28.04.2015 року)

Колегія судів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі проте, що свій підпис викликає у ОСОБА_2 сумнів та суд першої інстанції не призначив експертизу, оскільки сама така заява відповідача не спростовує наявність договору, вона відповідно до вимог ст. 204 ЦК України не оспорювала правочин, та в суді апеляційної інстанції не заявляла клопотання про проведення експертизи за правилами ст. 295 ч.3, ст. 303 ЦПК України.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання ОСОБА_2 на необхідність її допиту в якості свідка для зясування обставин щодо її боргових зобовязань, оскільки, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч.1 ст. 218 ЦК, наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму, не може стверджуватися показаннями свідків.

Доводи апеляційної скарги проте, що позовна заява підписана ні позивачем, а його представником , та довідка про те, що ОСОБА_5 є керівником видана 25.09.2014 року, а довіреність посвідчена 18.03.2015 року не мають жодного значення для правильного вирішення справи, оскільки ОСОБА_5 працює в ТОВ «Українська дистрибуційна компанія» і довірив представляти свої інтереси ОСОБА_6, довіреність завірена за місцем роботи. (а.с.10)

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає матеріалам справи, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування та відмови у задоволенні позову, як проте вимагає відповідач не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді