УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду, Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що з 14 січня 2003 року по 27 вересня 2013 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було отримано кімнату АДРЕСА_1, в якій проживали однією сім'єю. У квітні 2014 року вона дізналась, що відповідач у 2012 року без її відома та згоди приватизував вказану вище кімнату у гуртожитку, надавши недостовірні відомості до Служби приватизації державного житлового фонду про те, що він є одиноким. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати незаконним та скасувати розпорядження комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду від 19 вересня 2012 року за № 1-2-18 щодо приватизації ОСОБА_5 зазначеної кімнати; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію права власності на згадану кімнату, здійснену на підставі свідоцтва про права власності, виданого на підставі розпорядження від 19 вересня 2012 року за № 1-2-18.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду від 19 вересня 2012 року за № 1-2-18 щодо приватизації ОСОБА_5 кімнати АДРЕСА_1. Визнано недійсним та таким, що не може бути підставою для реєстрації права власності свідоцтво про право власності, видане на ім'я ОСОБА_5 на підставі розпорядження № 1-12-18, на кімнату АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на кімнату АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Пунктом 2 ч.6 ст.130 ЦПК України визначено, що суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, та відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, зауваживши при цьому, що суд першої інстанції встановивши, що позивач фактично оскаржує розпорядження комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду від 19 вересня 2012 року та просить скасувати державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, незаконно вирішив питання про права та обов'язки комунального підприємства Білоцерківської міської ради Служба приватизації державного житлового фонду та Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, які залучені до участі у справі в якості третіх осіб. Натомість апеляційний суд відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства позбавлений можливості залучати співвідповідачів до участі у справі, у зв'язку з чим не може усунути вказані вище порушення та вирішити спір.

Разом з цим, слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернутись з позовними вимогами, визначившись належним чином з суб'єктним складом відповідачів.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук