У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ІмексБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ІмексБанк» (далі - ПАТ «ІмексБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 999-00038856/1 про надання кредиту, укладеного 16 січня 2013 року між ПАТ «ІмексБанк» та ОСОБА_6 у розмірі 22 319 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов зазначеного кредитного договору, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість, у розмірі 22 319 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 15 421,65 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1 584,96 грн, комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку в сумі 2 112,39 грн, штрафу у розмірі 3 200 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року позов ПАТ «Імексбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22 319 грн, що складається з: заборгованості за кредитом в сумі 15 421,65 грн; заборгованості по сплаті процентів в сумі 1 584,96 грн; комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку в сумі 2 112,39 грн; штрафу в розмірі 3 200 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 22 319 грн. При цьому, апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції відхилив доводи відповідача щодо заперечення розміру заборгованості за кредитним договором, зауваживши, що позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення цієї заборгованості станом на 11 січня 2014 року, в той час як платіж відповідачем у сумі 8 700 грн був здійснений у березні 2015 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 16 січня 2013 року між ПАТ «ІмексБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір № 999-00038856 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись за використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи (далі - Договір № 999-00038856) (а.с. 16-19).

Цього ж дня, між ПАТ «ІмексБанк» та ОСОБА_6 було укладено договір № 999-00038856/1 про надання кредиту (далі - Договір № 999-00038856/1), за умовами якого банк зобов'язався надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA у готівковій та безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № 999-00038856 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку (овердрафт) в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов'язується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов'язання за цим договором. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту 18 тис. грн. Дата остаточного повернення овердрафту до 15 січня 2016 року.

Згідно з п. 6.17 Договору № 999-00038856, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку. Загальна сума щомісячного платежу по вищезазначеним зобов'язанням визначена в додатку № 1 до договору кредиту.

Пунктом 4.9 Договору № 999-00038856/1 встановлена відповідальність позичальника за повне або часткове прострочення повернення кредиту (овердрафту) та/або сплати процентів за користування ним та/або інших платежів за договором у вигляді обов'язку сплатити банку штраф у розмірі - 200 грн за перший прострочений платіж, та 500 грн за кожний наступний прострочений поспіль платіж.

Відповідачем зазначені умови договорів належним чином не виконано, в наслідок чого станом на 11 січня 2014 року за останнім утворилась заборгованість у розмірі 22 319 грн, із яких 15 421,65 грн - заборгованість за кредитом, 1 584,96 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 112,39 грн - комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку, 3 200 грн - штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в рахунок погашення штрафів по кредитному договору № 999-00038856 сплачено 4 400 грн та в рахунок на погашення заборгованості по кредитному договору № 999-00038856 в сумі 4 300,00 грн, що підтверджується квитанціями № 43062 та № 205259 від 20 березня 2014 року (а.с. 70).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не перевірив в повному обсязі фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, доводів апеляційної скарги та залишив заочне рішення суду першої інстанції без змін. Апеляційним судом залишено поза увагою, що відповідачем на виконання умов договорів надано копії квитанцій від 20 березня 2014 року (а.с. 70) про сплату ним грошових коштів в рахунок погашення штрафів в сумі 4 400 грн та заборгованості по кредитному договору № 999-00038856 в сумі 4 300,00 грн за попередній період, що свідчить про зменшення останнім розміру існуючої заборгованості на день ухвалення судом першої інстанції рішення. Апеляційний суд відхиляючи доводи відповідача щодо часткового погашення заборгованості за кредитним договором, дійшов помилкового висновку про те, що зазначені квитанції не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості станом на 11 січня 2014 року, а відповідачем грошові кошти в розмірі 8 700 грн сплачено у березні 2014 року, та не взяв до уваги уточнений розрахунок заборгованості відповідача (а.с. 106, 107), наданий позивачем станом на 12 грудня 2014 року та не зменшив розмір існуючої заборгованості за кредитним договором з урахуванням сплачених відповідачем платежів.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук