Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/43/15 Головуючий у 1-й інстанції Курач І.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Каракуша К.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції в Запорізькій області, про оспорювання актового запису про батьківство, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про оспорювання актового запису про батьківство.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 03.11.2001 року до 2005 року він перебував в шлюбі з відповідачкою. Під час перебування в шлюбі в них народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації актів про народження у відділі реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 167 від 11.04.2002 року.

На час реєстрації дитини він не знав, що не являється батьком дитини. Вперше, про те що він не являється батьком дитини він дізнався від відповідачки наприкінці вересня 2002 року під час чергової сварки, яка стала наслідком з'ясування стосунків, та відносин по розпорядженню невеликими грошовими коштами, які він отримував працюючи за місцем своєї основної роботи на Запорізькій ТЕС.

Спільне сімейне життя не склалося. У постійних сварках вони прожили до травня 2003 року, після чого більшу частину часу проживали окремо. У 2003 році відповідач звернулась до суду з заявою про стягнення з нього аліментів. Аліменти з нього стягуються, але з дитиною він не спілкується, оскільки відповідач була проти їхнього спілкування з дитиною, та часто нагадувала йому, що дитина не його.

Звіривши деякі обставини, він прийшов до висновку, що дитина не його.

У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд виключити запис про нього, як батька ОСОБА_5 з актового запису за № 167 від 11.04.2002 року про народження дитини.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року в задоволені позову відмовлено.

На зазначене рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 оспорювання актового запису про батьківство ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції суд дійшов правильного висновку проте, що позивач є батьком дитини, яка народилася у період шлюбу, та про що зроблений відповідний актовий запис про народження № 167 від 11.04.2002 року дитини ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини зазначений ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 40).

Підтвердженням батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 також є висновки судової молекулярно - біологічної експертизи № 177 від 26.02.2008 року ( а.с. 36-38), та висновок № 1108(і.)182 (к.) від 26.12.2014 проведена за ухвалою апеляційного суду (а.с.125-126), за якими ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з вірогідністю 99,999999% .

Як вбачається із матеріалів справи сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ( яка у зв'язку із повторним шлюбом змінила прізвище на ОСОБА_3) знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 03.11.2001 року по 2005 рік ( а.с. 5, 42). Прізвище сторін на час укладення шлюбу зазначено в актовому запису "ОСОБА_2". (а.с.42)

У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - записаний в актовому запису про народження № 167 від 11.04.2002 року - ОСОБА_5 народився, батьком дитини зазначений ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 40,42).

Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. ст. 122,124,126, 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Згідно з матеріалами справи позивач двічі : в 2007 році та в 2008 році звертався до суду з цивільними позовами про оспорювання актового запису про батьківство ( а.с. 29, 30), які за його заявами залишені без розгляду.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на час дії Кодексу України про шлюб та сім'ю. З 01.01.2004 року став діяти Сімейний кодекс України.

За роз'ясненнями п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати норми КпШС України.

Отже доводи апеляційної скарги проте, що оспорювання батьківства ОСОБА_2 суд мав керуватися ст. 136 СК України суперечать роз'ясненням п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

За роз'ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (чинної на час виникнення спірних правовідносин), оскільки перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку на оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення, але може бути врахована при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку.

Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено річний строк для оспорення проведеного запису про батька дитини, суд дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права оспорити своє батьківство.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 КпШС України особа, чинним на час виникнення спірних сімейних відносин, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Перебіг встановленого ст. 56 КпШС України річного строку оспорювання батьківства починається з того часу, коли особа, яка з її відома записана батьком дитини, дізналась або повинна була дізнатися про вчинення запису, і та обставина, що особа, з відома якої вчинено запис, дізналася, що вона не є батьком дитини, після закінчення цього строку, не змінює порядок його обчислення.

Позивач зазначив в позові, та не заперечував, що відповідачка вперше сказала йому , що дитина не його у вересні 2002 року. Крім того, у 2007 та 2008 роках він звертався до суду з приводу оспорювання актового запису про батьківство, але залишав позови без розгляду. З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов причин для визнання пропуску звернення до суду з приводу оспорювання батьківства поважними.

За правилами ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія судів не вбачає підстав для скасування правильного та справедливого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 вересня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді