справа № 278/3215/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОВ "Житомирський м'ясокомбінат" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Спрямованим до суду позовом представник заявника просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 7 059,12 гривень, оскільки позичальник не виконує взяті на себе зобовязання по поверненню отриманих коштів. В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав повністю та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач, в свою чергу, позов не визнав та вказав, що договір позики, який був укладений між ним та позивачем, був укладений зі здійсненням на нього тиску та в рахунок погашення заборгованості, що утворилась, як вказував, нібито внаслідок нестачі з його вини паливних матеріалів на підприємстві позивача, де на той час працював.

Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлено наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.

2 грудня 2014 року між ТОВ "Житомирський мясокомбінат" та ОСОБА_1 укладено договір позики № Ф-26 (а.с.13-14), відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти розміром 9 217,16 гривень зі строком повернення боргу до 1 травня 2015 року. Укладенню даного правочину передувала заява відповідача від 2 грудня 2014 року (а.с.12) про надання позики у вищевказаному розмірі для використання у власних цілях. Факт отримання відповідачем позики за даним договором підтверджується копією видаткового касового ордеру № 1372 від 5 грудня 2014 року (а.с.15). Відповідач частково сплатив борг на загальну суму 5 510,33 гривень (а.с.16-19). Відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах та наказом № 808-к від 22 травня 2015 року був звільнений за власним бажанням (а.с.20). У звязку з припиненням виконання з боку відповідача умов укладеного між ним та позивачем договору на адресу ОСОБА_1 направлялась вимога про сплату боргу в розмірі 3 706,83 гривні (а.с.21-22).

За наданим позивачем розрахунком (а.с.6), станом на 1 жовтня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 7 059,12 гривень і складається із: суми основного боргу 3 706,83 гривень; пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 1 405,03 гривень; 30 % річних (згідно п. 7.2. договору позики) 716,73 гривень; 1 230,53 гривні сума інфляційного збільшення заборгованості. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 Кодексу). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 Кодексу). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1047 Кодексу). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Кодексу). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 Кодексу). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на слідуюче. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов укладеного між ними договору позики та взятих на себе зобовязань, звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час правочин, що був укладений між сторонами, є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобовязань по поверненню отриманих грошових коштів. До тверджень відповідача про те, що договір позики було укладено під тиском на нього суд відноситься критично. На запитання головуючого щодо того чи звертався відповідач з даного приводу до правоохоронних органів, останній повідомив що не звертався. Доказів на підтвердження своїх слів відповідачем суду надано не було і з огляду на це, судове рішення ґрунтуватись на припущеннях не може. Окрім зазначеного, так як позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи. Судові витрати складаються з судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення боргу в розмірі 1 218,00 гривень. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст. 526, ст. 554, ст. 625, ст. ст. 1046-1047, ст. ст. 1049-1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" заборгованість в розмірі 7 059, 12 (сім тисяч п'ятдесят дев'ять) гривень.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян