Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

09 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості мотивуючи свої вимоги тим, що між ВАТ «Банк Універсальний» правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 27.03.2007 року було укладено Кредитний договір № 06/2014к-07, відповідно до умов якого, Відповідач-1 отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 19 163,00 дол. США, строком користування до 26.03.2012 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом.

Зазначає, що Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: в порядку передбаченому Кредитним договором видав Відповідачу-1 кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок.

Звертає увагу суду на те, що 26.03.2009 року та 17.03.2010 року між Банком та Відповідачем-1 укладалися Додаткові угоди до Кредитного договору, якими узгоджувалася зміна розміру плати за користування кредитом: з 10 квітня 2009 року по 09 квітня 2010 року встановлювалася ставка за користування кредитом на рівні 12% річних, з 10 квітня 2010 року по 09 квітня 2011 року - 13% річних, а починаючи з 10 квітня 2011 року - 17% річних.

Посилається на те, що в свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору, однак в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України Відповідач-1 не виконує взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 13.03.2014 року складає 11 448,86 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (курс 928,23 грн. за 100 дол. США) складає 106 271 (сто шість тисяч двісті сімдесят одну) гривню 79 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 6 338,28 дол. США, еквівалент 58 833,82 гривень; відсотки - 3 662,05 дол. США, еквівалент 33 992, 25 гривень; пеня - 1 448, 53 дол. США, еквівалент 13 445,73 гривень.

Крім того обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що для забезпечення виконання зобов'язань Позичальником за Кредитним договором 27 березня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 06/2014-дп-07.

Зазначає, що статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п. 5 Договору поруки, ст. 553 ЦК України Поручитель відповідає перед Позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись, зокрема ст.ст. 257, 258, 526, 549, 551, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України, звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів вищезазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

В подальшому представником позивача було збільшено позовні вимоги, зокрема останній посилаючись на актуальний стан заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 14.08.2015 року складає 13 269, 93 дол. США, що за офіційним курсом НБУ (курс 2 139, 62 грн. за 100 дол. США) складає 283 926, 16 грн., просив стягнути її солідарно з відповідачів.

Представник позивача та відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву згідно якої останній просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки в судове засідання відповідачів суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 27.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач -1 або Позичальник) було укладено Кредитний договір № 06/2014к-07, згідно умов якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (Кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах: сума кредиту - 19 163, 00 (дев'ятнадцять тисяч сто шістдесят три); валюта кредиту - долар США; термін кредиту - 60 місяців; дата погашення кредиту - 26.03.2012 року; процентна ставка - 12, 5 %. Для видачі кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_4 та рахунок для нарахування та сплати процентів № НОМЕР_3 Кредит надається позивальнику в готівковій або безготівковій формі. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку) (п.п. 1.1., 4.2, 4.3.) (а.с. 58).

26.03.2009 року між Банком та Відповідачем -1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 06/2014к-07 від 27.03.2007 року в якій сторони, зокрема домовились, що: строк користування кредитом за Договором встановлюється до 10.04.2012 року включно; в період з 10.04.2009 року по 09.04.2010 року включно сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 12% річних; починаючи з 10.04.2010 року сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 17% річних (а.с. 10-14).

17.03.2010 року між Банком та Відповідачем -1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 06/2014к-07 від 27.03.2007 року в якій сторони, зокрема домовились, що: строк користування кредитом за Договором встановлюється до 10.04.2012 року включно; в період з 10.04.2010 року по 09.04.2011 року включно сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 13% річних; починаючи з 10.04.2011 року сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у наступному розмірі: процентна ставка - 17% річних (а.с. 17-20).

Суд проаналізувавши зміст відносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання ст.ст. 1054-1056-1 ЦК України (Кредит).

Так частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як уже зазначалося вище, в п. 1.1. кредитного Договору, сторони зокрема погодили, що Банк надає Позичальнику грошові кошти (Кредит) у тимчасове платне користування, а саме кредит - 19 163, 00 (дев'ятнадцять тисяч сто шістдесят три); валюта кредиту - долар США.

Судом встановлено, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що Відповідач-1 скористався наданими Банком послугами, а саме отримав кредитні кошти в розмірі 19 163, 00 дол. США, що об'єктивно підтверджується наданими суду Виписками по особовому рахунку (а.с. 26-30) та Заявою на видачу готівки № 31_58 (а.с. 31), які суд визнає достовірними та правильними, оскільки вони не оскаржені та не спростовані відповідачами, та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за укладеним між сторонами Кредитним договором.

Як вбачається зі змісту умов Кредитного договору, сторони погодили, що Позичальник зобов'язується, зокрема своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним Договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно даного Договору.

Статті 526, 525, 610 ЦК України, визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, а відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що не зважаючи на вимоги вищезазначених норм ЦК України та умов Кредитного договору, Відповідач-1 отримавши кредитні кошти на умовах забезпеченості, строковості, погашення та платності, порушив свої зобов'язання за Договором, що призвело до виникнення у нього заборгованості за кредитом, яка станом на 14.08.2015 року становила 13 269, 93 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 6 338, 28 дол. США; відсотки - 5 455, 79 дол. США; пеня - 1 475, 86 дол. США, що об'єктивно підтверджується наданими суду Розрахунками заборгованості (а.с. 131, 132), які суд приймає до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які підтверджують факт наявності у Відповідача-1 зазначеної заборгованості та її розмір.

Судом встановлено, що з 14.08.2015 року (день здійснення розрахунку заборгованості) по день ухвалення рішення, Відповідачем-1 зазначена сума заборгованості в добровільному порядку не погашена.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність наявності порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та Відповідачем-1, та наявності в нього права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення зазначеної заборгованості, що не суперечить умовам укладеного Кредитного договору та узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України.

Стаття 192 ЦК України визначає, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Декрету КМ України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», (надалі - Декрету), резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.

Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

За приписами ст. 5 Декрету, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції, зокрема надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

З системного аналізу зазначених норм чинного законодавства України можна зробити висновок, що хоч законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, однак у випадку отримання банком або іншою фінансовою установою відповідної ліцензії, яка надає право на здійснення певних валютних операцій, зазначені суб'єкти господарювання набувають право використання іноземної валюти, при здійсненні розрахунків на території України за відповідними зобов'язаннями, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті.

Судом встановлено, а відповідачами не спростовано, що у ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк» на момент укладення Кредитного договору була наявна банківська ліцензія на право здійснення банківських операцій визначених ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та Дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.ч. 2, 4 ст. 47 «Про банки і банківську діяльність».

Згідно ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються, зокрема банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За приписами ж норм Закону України «Про банки і банківську діяльність» до банківських послуг, зокрема належить здійснення банком кредитних операцій.

З викладеного можна зробити висновок, що ВАТ «Банк Універсальний» отримавши банківську ліцензію та Дозвіл на право здійснення операцій набув право, зокрема на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 9 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Враховуючи вищевикладене суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором, саме в іноземній валюті (Долар США), який є валютою зобов'язання, яке виникло між сторонами, виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а саме ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а тому позивач має законне право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості у тій валюті, яка є валютою зобов'язання (в даному випадку це долар США).

Аналогічну правову позицію було висловлено Пленумом Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» та Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 14 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вказав, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

З врахуванням зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає за необхідне здійснити розрахунок з переведення заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення в іноземній валюті в гривню за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Як вже зазначалося вище судом визнано доведеними вимоги позивача, зокрема про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 6 338, 28 дол. США та заборгованості по відсоткам в розмірі 5 455, 79 дол. США.

Станом 09.11.2015 року - дату ухвалення рішення, Національним банком України було встановлено офіційний курс долара США до гривні на рівні - 1 долар США = 23, 14 грн.

Враховуючи вищевикладене сума заборгованості за Кредитним договором, яка підлягає до стягнення в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення становить: заборгованості по кредиту 146 667, 79 (6 338, 28 доларів США ? 23, 14 грн.); заборгованості по відсоткам 126 246, 98 (5 455, 79 дол. США. ? 23, 14 грн.).

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

В пункті 9 кредитного Договору сторони погодили, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами або встановленої в п. 4.5 договору винагороди, Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

Як вбачається з наданого суду Розрахунку заборгованості станом на 14.08.2015 року , у зв'язку з порушенням Відповідачем-1 своїх зобов'язань за Договором, які стосуються повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користуванням Банком було нараховано пеню в розмірі 1 475, 86 дол. США.

Суд визнає зазначений Розрахунок правильним і приймає його до уваги як належний та допустимий доказ, який підтверджує факт нарахування пені та її розмір в той же час суд не погоджується із правомірністю пред'явлення позивачем вимог про стягнення суми пені в іноземній валюті, оскільки виходячи з положень ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного, контролю» вони можуть бути застосовані виключно при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за валютним кредитом та відсотків за його користування, однак не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення (пені), тому що вона (пеня) не є зобов'язанням, валютою яких є, зокрема долар США та Євро, а є фінансовою санкцією, яка виражається в грошовій одиниці України - гривні.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що судом достовірно встановлено факт порушення Відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором, суд приходить до висновку про доведеність також позовних вимог позивача про стягнення з Відповідача-1 на користь Банку пені за порушення зобов'язання, однак вона (пеня), що стосується розрахованого позивачем її розміру в іноземній валюті, підлягає стягненню в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а саме в розмірі 34 151, 40 грн. (1 475, 86 дол. США. ? 23, 14 грн.).

Крім того, як вже зазначалося вище, статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 06/2014к-07 від 27.03.2007 року, між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач-2) було укладено Договір поруки від 27.03.2007 року, згідно умов якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_1, що випливають з кредитного договору № 06/2014к-07 від 27.03.2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником. Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях Боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, за користування ними, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих Кредитору невиконанням або неналежним виконанням Боржником умов кредитного договору. У випадку не виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором Кредитор повідомляє про це Поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які Поручитель зобов'язаний перерахувати вказані кошти. Поручитель зобов'язаний сплатити Кредитору суму боргу не пізніше 10 діб після отримання вимоги Кредитора (п.п. 1., 4., 6., 7.) (а.с. 23).

Судом встановлено, що Банком на виконання вимог п. 6 Договору поруки на адресу Поручителя 12.04.2013 року було направлено Вимогу про виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, а саме сплатити заборгованість, однак вказана вимога була повернута на адресу Банку із відміткою відділення поштового зв'язку, що адресат за адресою не проживає, що свідчить про те, що Поручителем було змінено місце свого проживання без повідомлення Банку про це (а.с. 42, 43).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за Кредитним договором та пені не тільки з Позичальника, а й з Поручителя знайшли своє доведення в судовому засіданні і є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги наявні в матеріалах справи Заяву про застосування позовної давності та Клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до ОСОБА_1, подані адвокатом Чикаловим Р.Г., оскільки як встановлено в судовому засіданні 10.06.2015 року в останнього відсутні належні документи в розумінні ст. 42 ЦПК України, які посвідчують його повноваження як представника відповідачів, тобто вказані Заяву та Клопотання від імені відповідачів подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України також на його користь з відповідачів солідарно підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 839, 26 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 192, 509, 525, 526, 533, 541, 543, 546, 548, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 611, 612, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», , заборгованість за Кредитним договором № 06/2014к-07 від 27.03.2007 року, а саме:

- заборгованість по кредиту в розмірі 6 338, 28 дол. США;

- заборгованість за відсотками в розмірі 5 455, 79 дол. США;

- пеню в розмірі 34 151, 40 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 та ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», , судовий збір в розмірі 2 839, 26 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко