АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8591/15 Справа № 202/2168/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 "Приватбанк" звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості(а.с.2-3).

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року ОСОБА_3 отримала 13.06.2006 року кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року.

Зобов'язання за договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн. згідно договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ "Акцент-Банк" та договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23.10.2013 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 125507,80 грн., яка складається із наступного: 15000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 84514,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 забогованість у розмірі 115507,80 грн. за кредитним договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року; стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 10000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн.; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" задоволено частково(а.с.52-55).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" заборгованість за кредитно-заставним договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року: заборгованість за кредитом 15 000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 19 242,83 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 6 750,00 грн.; судовий збір в розмірі 409,93 грн. В решті позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ ОСОБА_2 "Приватбанк" просить рішення суду в частині відмови у стягненні пені, заборгованості з поручителя ОСОБА_4, зменшенні судового збору скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.58-61).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, а саме в частині відмови у стягненні пені, заборгованості з поручителя ОСОБА_4, зменшенні судового збору, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.526,527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання(неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із справи видно, що 13.06.2006 року між Приватбанком, назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 "Приватбанк"(а.с.12-13), та ОСОБА_3 укладено кредитний договору №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року, за умовами якого остання отримала 13.06.2006 року кредит у розмірі 15 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.06.2009 року(а.с.8-9).

Зобов'язання за договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року забезпечено порукою у розмірі 10 000,00 грн. згідно договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ "Акцент-Банк" та договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_4І.(а.с.6,10).

Як видно із справи, позичальник ОСОБА_3 не виконувала зобов'язання за кредитним договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року, у зв'язку з чим станом на 23.10.2013 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 125507,80 грн., яка складається із наступного: 15000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 84514,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується відповідним розрахунком ПАТ КБ "Приватбанк"(а.с.5).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача ОСОБА_3 є доведеним, але право вимоги до поручителів не підлягає захисту у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. При цьому суд зазначив про відсутність підстав для стягнення пені з ОСОБА_3 та що договір поруки стосовно поручителя ОСОБА_4 є припиненим відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України.

Такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як видно із справи, за умовами кредитного договору №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року, укладеного між Приватбанком, назва якого змінена на ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3, кінцевим терміном повернення кредиту є 12.06.2009 року.

Згідно п.11 договору поруки №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року, укладеного між Приватбанком, назва якого змінена на ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором(а.с.10).

Відповідно до п.12 вказаного договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5(п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором(а.с.10).

Отже, умовами договору поруки №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року встановлено, що порука припиняється після закінчення 5(п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, а тому висновок суду про застосування положень ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, є помилковим.

Із справи вбачається, що з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року ПАТ КБ «Приватбанк», термін повернення якого визначено 12.06.2009 року, звернулось до суду 13.02.2014 року(а.с.2-3), тобто позов до поручителя ОСОБА_4 пред'явлено в строки, визначені п.12 договору поруки, а відтак договір поруки, яким визначена солідарна відповідальність ОСОБА_4 не є припиненим, а тому останній має нести відповідальність за боржника ОСОБА_3

Що стосується відмови позивачу у стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, то суд не врахував, що відповідно до положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як видно із справи, заяви про застосовується судом позовної давності сторони у справі не подавали, а тому висновок суду про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання є таким, що протирічить положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 125507,80 грн. складається із наступного: 15000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 84514,97 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором(а.с.5).

Тобто, розмір неустойки у сумі 84 514,97 грн. значно перевищує розмір боргового зобов'язання: 15 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19 242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а тому колегія суддів вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.3 ст.551 ЦК України та визначити до стягнення пеню у розмірі суми боргового зобов'язання, а саме у розмірі 34 242,83 грн. та загальну заборгованість за кредитом станом на 23.10.2013 року визначити у сумі 75 235,21 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19 242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34 242,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк".

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" на повернення судових витрат по сплаті судового збору підлягає стягненню по 376,17 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 квітня 2015 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству ОСОБА_2 «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4, стягненні пені та зменшенні судового збору скасувати, позов в зазначеній частині задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" заборгованість за кредитно-заставним договором №MKIWSE00000733 від 13.06.2006 року, що склалась станом на 23.10.2013 року у сумі 75 235,21 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 19 242,83 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34 242,83 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Приватбанк" на повернення судових витрат по сплаті судового збору по 376,17 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -