АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6708/15 Справа № 2-650/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ремез В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ремеза В.А.

суддів Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року за позовом ОСОБА_4 від імені якого діє опікун ОСОБА_2 до ОСОБА_5, територіальної громади м. Марганець Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 по визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2011 року ОСОБА_4 від імені якого діє опікун ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, територіальної громади м. Марганець про визнання права власності в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що 28.06.1984р. ОСОБА_5 купив будинок 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, в якому він навіть не встиг прописатись, оскільки йому прийшов лист від когось з рідних, і він зразу ж поїхав до них. Приблизно через два місяці, у вересні 1984 року, ОСОБА_5 приїхав і повідомив, що він прописуватися не буде і терміново хоче поїхати з м. Марганця. Чому він раптом змінив свою думку, він йому не повідомив, ОСОБА_5 запропонував йому купити будинок № 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, загальною площею 51,31кв.м. з господарськими будівлями, та з земельною ділянкою загальною площею 803кв.м., на що він погодився і вони домовились що будинок коштує 7 000крб., однак у нього не було такої суми на момент укладення договору, у зв'язку з чим він передав ОСОБА_5 7 000крб., а 1 500крб. вони домовились, що він може віддати пізніше через рік, і тоді вони оформлять документи на будинок. У вересні 1984 року він оформив усний договір купівлі-продажу в присутності ОСОБА_2 і віддав ОСОБА_5 7 000 крб., а ОСОБА_5, дав йому усний дозвіл на вселення в його дім, користуватися цим будинком і землею як своїми, також дав технічний паспорт старий, бо нового він не зробив, та домову книгу, сам поїхав, куди не казав, сказав лише, що через рік він приїде і в нього більше буде часу, тоді і переоформлять право власності на вищевказаний будинок, господарські будівлі та земельну ділянку, яка знаходиться під домом та біля дому. Він йому повірив, так як знав його як порядну людину, з якою працювали разом на Крайній Півночі і були хорошими друзями.

Після того він ОСОБА_5 не бачив і ніяких вістей про нього не було, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу укладений не був з вини відповідача.

Він вселився у будинок № 64 по вул., Жовтневій в м. Марганці і з осені 1984 року він постійно проживає у вищевказаному будинку до теперішнього часу, а ОСОБА_5 не мешкає за вказаною адресою з 1984 року і місце його проживання невідоме.

За час проживання він доглядав за будинком, підвів водопровід, побудував гараж, три кімнати, котельню, під газ зробив димохід і добудував другий поверх над будинком на 2 кімнати, робив косметичний ремонт, крім того, весь цей час користувався земельною ділянкою, двором та городом. Він зробив запит в паспортний стіл в м Марганці, щоб йому повідомили про місце знаходження ОСОБА_5, але йому дали відповідь, що він не значиться зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, має довідку з Марганецького MB ГУМВС України, що ОСОБА_5 не знаходиться у розшуку.

Данні обставини перешкоджають йому розпоряджатися будинком № 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, та земельною ділянкою.

Оскільки він добросовісно заволодів будинком № 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, та земельною ділянкою, які належать відповідачеві, відкрито, безперервно володіє цим будинком та землею на протязі більш як 26 років, він набув право власності на цей будинок та земельну ділянку в порядку набувальної давності, а тому позивач просив суд визнати за ним право власності на вищевказане домоволодіння та право власності на земельну ділянку загальною площею 803кв.м. на якій розташований будинок.

ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що 28.06.1984р. відповідно до нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу ним був придбаний у ОСОБА_4 житловий будинок, житловою площею 30,55кв.м., який розташований за адресою: м. Марганець, вул. Жовтнева, 64, на земельній ділянці розміром 830кв.м.

У 2011р. ОСОБА_4 звернувся до Марганецького міського суду з позовом до нього та Територіальної громади міста Марганця - в особі Виконавчого комітету Марганецької міської ради, про визнання права власності в порядку набувальної давності, і заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.07.2011р. позов ОСОБА_4 був задоволений в повному обсязі та визнано за ним право власності на вищезазначені об'єкти нерухомості, після чого ОСОБА_4 31.05.2013р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, продав домоволодіння ОСОБА_6

03.07.2014р. Марганецький міський суд на підставі його заяви про перегляд заочного рішення скасував своє заочне рішення.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29.05.2015р. ОСОБА_4 від імені якого діє опікун ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5, територіальної громади м. Марганець Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою вул. Жовтнева, 64, м. Марганець, Дніпропетровської області, укладеного 31.05.2013р. між ОСОБА_4, від імені якого як законний представник діяла його опікун ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою вул. Жовтнева, 64, м. Марганець, Дніпропетровської області, які були нею придбані у ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2013р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги за первісним позовом і встановити за ОСОБА_4 право власності на будинок № 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, у порядку набувальної давності, а також відмовити у задоволенні вимог по зустрічному позову повністю, посилаючись на те, що рішення є незаконним і необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, не відповідає обставинам справи, а також неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вимог скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення з наступних підстав.

Вирішуючи спір в частині заявлених ОСОБА_4 вимог про визнання за ним право власності в порядку набувальної давності на будинок № 64 по вул. Жовтневій в м. Марганці, суд встановив, що ОСОБА_5 є власником будинку житловою площею 30,55кв.м. розташованого на земельній ділянці розміром 830кв.м. за адресою вул. Жовтнева, 64, м. Марганець, Дніпропетровської області, на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1984р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 9 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з тим ОСОБА_4 не надав під час розгляду справи доказів про те, що він тривалий час добросовісно, відкрито та безперервно володів спірним домоволодінням, а тому відсутні підстави для задоволення його позивних вимог про визнання за ним право власності на домоволодіння в порядку ст. 344 ЦК України, і колегія суддів вважає що в цій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині про те, що рішення є незаконним і необґрунтованим, та ухвалене з порушенням норм процесуального права, і не відповідає обставинам справи, а також про те що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи безпідставні, оскільки ОСОБА_4 під час розгляду справи в порушення положень ст. 60 ЦПК України не довів свої вимоги, і крім того позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо.

Разом з тим ОСОБА_4 при зверненні до суду зазначав в позовній заяві про те, що він користувався домоволодінням зі згоди власника домоволодіння, що виключає визнання за ним право власності в порядку ст. 344 ЦК України.

Що ж стосується рішення суду в частині визнання недійсним укладеного 31.05.2013р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями з підстав, передбачених ст.ст.203,215 ЦК України, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями, який розташовано в м. Марганець, вул. Жовтнева, 64.

В договорі зазначено, що будинок належить ОСОБА_4 на підставі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.07.2011р.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05.07.2011р., яким було задоволено позов ОСОБА_4 про визнання за ним право власності на спірне домоволодіння в порядку набувальної давності було скасовано ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.07.2014р. за заявою відповідача по справі ОСОБА_5

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що фактично ОСОБА_4 протиправно набув у власність спірне домоволодіння.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до роз'яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-95цс13.

Таким чином колегія суддів вважає, що вимоги про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями, який розташовано в м. Марганець, вул. Жовтнева, 64 не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_5 не був учасником зазначеного договору купівлі-продажу, а тому його порушене право власності підлягає захисту шляхом витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України про що він заявив в позовній заяві, і судом заявлені вимоги були задоволені.

Таким чином не потребує додаткового визнання укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, оскільки такі вимоги не є належним способом захисту порушеного права, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу слід відмовити.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями не відповідають обставинам справи та нормам права, якими регулюються виниклі між сторонами правовідносини, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку з господарчими будівлями.

Керуючись ст.ст. 304,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою вул. Жовтнева, 64, м. Марганець, Дніпропетровської області, укладеного 31.05.2013р. між ОСОБА_4, від імені якого як законний представник діяла його опікун ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою вул. Жовтнева, 64, м. Марганець, Дніпропетровської області, укладеного 31.05.2013р. між ОСОБА_4, від імені якого як законний представник діяла його опікун ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає в силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: