Справа № 345/1783/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1466/2015
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Вакарук В.М., Проскурніцького П.І.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою релігійної організації Парафія української греко-католицької церкви Покров Пресвятої Богородиці на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна та визнання права власності.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення по вул. 600-річчя Голиня, 14б в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області.

Зобовязано ОСОБА_3 протягом 30-ти календарних днів з моменту укладення мирової угоди передати ОСОБА_2 50 000 грн.

У апеляційній скарзі релігійна організація Парафія української греко-католицької церкви Покров Пресвятої Богородиці посилається на незаконність ухвали суду.

Судом не було враховано положень ч.5 ст. 175 ЦПК про те, що якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Апелянт зазначає, що нерухоме майно, про поділ якого заявлено ОСОБА_2, є обєктом самочинного будівництва, оскільки відсутнє рішення Голинської сільської ради про дозвіл на будівництво. Відсутній також акт прийняття вказаного приміщення в експлуатацію. Крім того, земельна ділянка, на якій збудоване нежитлове приміщення, перебуває в оренді ОСОБА_3 лише до 31.12.2017 року.

Апелянт вказує на те, що ухвалою про визнання мирової угоди суд фактично узаконив самочинне будівництво, не врахувавши при цьому вимог ст. 376 ЦК про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, ухвалою суду порушені права апелянта, оскільки рішенням Голинської сільської ради від 19.09.2000 року «Про заяву церковної громади» задоволено заяву церковної громади церкви Покров Пресвятої Богородиці та дано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для виділення земельної ділянки під будівництво нової церкви на місці, де раніше знаходилось старе приміщення сільської ради. Іншим рішенням сільської ради від 07.05.2003 року «Про заяву церковної громади» - надано дозвіл церковній громаді с. Голинь на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва допоміжних споруд церкви катехизної школи, дзвіниці та ін.

Однак, на земельній ділянці, на якій рішенням Голинської сільської ради від 03.05.2003 року надано дозвіл на складання проекту відведення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 самовільно збудували нежитлове приміщення.

Крім того, згідно проекту забудови центральної частини с. Голинь, розробленого архітектурно-планувальним бюро управління містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА в 2004 році, при облаштуванні площі перед центральним входом в УГКЦ передбачалося знесення існуючих тимчасових споруд різного призначення з метою створення цілісного архітектурного образу культової споруди, її візуального сприйняття зі сторони центральної автомагістралі.

Фактично наявність самочинного будівництва порушує права церковної громади, оскільки на місці, де за проектом будівництва повинна бути облаштована площа перед центральним входом в УГКЦ на даний час знаходиться будівля, яка ухвалою суду визнана власністю ОСОБА_3

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода не суперечить вимогам закону і не порушує права свободи чи інтереси сторін та будь-яких інших осіб та вчинена в інтересах обох сторін.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У ч. 1 ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Враховуючи те, що сторони не подали документів на право власності на нежитлове приміщення, ухвала суду суперечить вимогам ст. ст. 182, 331 ЦК України, оскільки за своєю суттю суд визнав право власності на самовільно збудоване приміщення і у ОСОБА_3 виникло право власності та право реєстрації на нерухоме майно.

Частиною 5 ст. 175 ЦПК України передбачено, що якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення.

Таким чином, суд вищезазначених вимог закону не врахував, безпідставно визнав мирову угоду, та в обхід закону фактично визнав право власності на самочинне будівництво.

Враховуючи вищенаведене, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу релігійної організації Парафія української греко-католицької церкви Покров Пресвятої Богородиці задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 20 травня 2014 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6