У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого - судді Максимчук З.М.,

суддів - Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою АДРЕСА_1 право власності на спадкове майно, а саме на ? частку житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1, що залишилось після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року в селі Смордва Млинівського району Рівненської області. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру спадкового майна, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що в рішенні суду про часткове задоволення позовних вимог не зазначено конкретних приміщень, на які визнано право власності за позивачкою.

Вказує, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні спорів про право на спадкування, необхідно з»ясовувати правовий режим земельної ділянки,

________________________________________________________________________________

Справа № 566/511/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Феха Т.С.

Провадження № 22-ц/787/402/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

на якій розташоване спірне нерухоме майно, виписок з погосподарської книги про те, кому належить будинок.

Доводить, що відповідно до свідоцтва про право власності на земельну ділянку розміром 0,25 га, на якій розташовано спірний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, земельна ділянка на праві власності належить позивачці. Крім того, згідно з довідкою сільської ради на час смерті спадкодавця, її батька, весь будинок рахувався за ОСОБА_3. Проте, судом першої інстанції при ухваленні рішення помилково взято до уваги договір розподілу будівель від 18 березня 1979 року, оскільки на час його вчинення членів колгоспного двору було п»ятеро і кожен з них мав право на частку в рівних долях, то батько міг би розділити тільки свою 1/5 частку, а не половину будинку, як вважає відповідач.

Покликаючись на ст.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору та додатково доводить, що відповідач побудував власний житловий будинок, куди разом із сім»єю перейшов проживати, а кімнату віддав покійному батьку відразу, як перебрався в новобудову.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заповіт, оскільки у сторін по справі питань щодо легітимності заповіту ні в кого не виникало, заповіт нотаріально посвідчено у Смордвівській сільській раді саме спадкодавцем.

Просить постановити ухвалу про зміну рішення суду першої інстанції, та ухвалити рішення про задоволення позову повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані /пропущення строку позовної давності тощо/, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що після розподілу будівель в 1979 році колгоспного двору, згідно записів погосподарської книги Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області за 1980-1982 роки у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рахувалося по ? частці житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1. Технічний паспорт на спірний житловий будинок не містить розміру частки ОСОБА_3, а відповідно до погосподарських книг Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області щодо площі будинку, що перебувала у власності ОСОБА_3 після розподілу будівель у 1979 році вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті був власником 1/2 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1. За позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на ? частку житлового будинку, як за спадкоємицею першої черги по закону. Заповіт, посвідчений секретарем Смордвівської сільської ради Млинівського району Рівненської області 21.08.1997 року та зареєстрований в реєстрі за № 45 до уваги судом не взято, так як в написанні по-батькові спадкодавця допущено помилку, замість «ОСОБА_3» вказано «ОСОБА_3».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

До правовідносин про захист права приватної власності, що виникли до прийняття Закону «Про власність», тобто до 15.04.1991 р., застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції, яка діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч. 2 ст.123 цього Кодексу частки кожного члена двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору.

Таким чином право власності на майно, що належало колгоспному двору та збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.125 ЦК Української РСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів.

Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

Судом установлено, що відповідно до погосподарської книги № 5 Смордвівської сільської ради за 1977-1979 роки, особовий рахунок НОМЕР_1 вбачається, що головою колгоспного двору був ОСОБА_3, в склад сім»ї входили дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_6, внучка ОСОБА_7 Господарство складалося з жилого будинку, хліва та колодязя, в користуванні господарства знаходилося 0,50 га землі, в тому числі під будівлями 0,01 га.

Відповідно до договору розподілу будівель від 18.03.1979 року проведено поділ колгоспного двору, оскільки було утворено новий двір з окремим номером у погосподарській книзі сільської ради, особистий рахунок НОМЕР_2. ОСОБА_2належала частина будинку, площею 18,2 кв.м. та частина сараю, площею 32,3 кв.м. Головою колгоспного двору був ОСОБА_2, в склад сім»ї входили ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_7 - дочка та ОСОБА_8 - син. Господарство складалось з ? частини жилого будинку, 1958 року побудови, ? частини хліва, колодязя. В користуванні знаходилось 0,50 га земельної ділянки, в тому числі під будівлями 0,01 га /а.с. 199-201/.

Доводи апеляційної скарги в частині виникнення сумнівів у легітимності договору розподілу будівель від 18.03.1979 року, оскільки на час його вчинення було п»ятеро членів колгоспного двору і кожен з них мав право на частку в рівних долях, а ОСОБА_3 міг би переписати тільки свою 1/5 частку, а не половину будинку є безпідставними. Матеріалами справи встановлено, що поділ колгоспного двору в 1979 році було здійснено між повнолітніми членами колгоспного двору, вказаний договір нотаріально посвідчений виконкомом Смордівської сільської ради народних депутатів, набрав чинності, оскаржений не був.

Згідно з погосподарською книгою Смордвівської сільської ради за 1986-1990 роки, лицьовий рахунок № 344 ОСОБА_2 був головою колгоспного двору, а в склад сім»ї входили ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_7 - дочка та ОСОБА_8- син. Господарство складалось з жилого будинку 1985 року побудови, хлів 1975 року побудови, хата 1958 року побудови, літня кухня 1975 року побудови /а.с.202/.

Відповідно до ст.103 ЦК УРСР 1963 року припинення права власності на жилий будинок понад встановлену норму могло відбутись за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів і підлягає примусовому продажу в порядку встановленому ЦПК УРСР для виконання судових рішень. У разі, коли продаж будинку в примусовому порядку не відбувся через відсутність покупців, будинок за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів переходив у власність держави.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ні добровільного відчуження, ні примусового припинення права власності на частину спірного жилого будинку не відбулось, будь-яких доказів на підтвердження даного факту позивачка не надала, а тому доводи апеляційної скарги про те, що проживання відповідача в іншому будинку, відповідно до вимог ст.103 ЦК УРСР 1963 року виключало можливість збереження за відповідачем ОСОБА_2 права власності на частину жилого будинку, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно погосподарської книги № 7 Смордвівської сільської ради за 1996 рік особовий рахунок НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_3 являвся головою колгоспного двору, 01.11.1996 року вибув у господарство № 422, до складу сім»ї входила дружина ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, погосподарський рахунок закритий ІНФОРМАЦІЯ_3 року /а.с. 204/.

Відповідно до ст.563 ЦК УРСР 1963 року у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2, сторони по справі, з заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 до нотаріальної контори не звертались.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року спадкоємцем за законом після її смерті був чоловік ОСОБА_3, який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. Отже, на день смерті ОСОБА_3 станом на 08.02.2005 року до складу спадкового майна увійшли ? частини жилого будинку, а не жилий будинок в цілому.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті батька ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 протягом шестимісячного строку вступила у володіння та управління спадковим майном. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач належним чином прийняла спадщину є вірним.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, при зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки вона не пред"явила правоустановлюючий документ на будинок.

Відповідач ОСОБА_2 спадщину не прийняв та пояснив в апеляційному суді, що заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті батька не подавав та спадщину не приймав, тому що знав, що все належне йому майно батько заповідав ОСОБА_1 та вважав дії батька правильними з огляду на те, що в 1979 році батько йому вже виділив частину спірного будинку, а іншу частину повинна успадкувати ОСОБА_1

Разом з тим, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заповіт на ім»я ОСОБА_1 Як убачається з тексту заповіту, заповіт було складено 21.08.1997 року ОСОБА_3, позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції мотивуючи своє рішення вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме ? частки жилового будинку, господарських будівель та споруд АДРЕСА_1.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук