Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 жовтня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 53-07-И/23, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000, 00 (сто тридцять п'ять тисяч) доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 28 квітня 2022 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі розмір 13 (тринадцять) % відсотків річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 10.09.2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №53-07-П/23 від 10.09.2007 року, за яким Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором солідарно із Позичальником.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 10.09.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір від 10.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. за реєстровим № 3481, згідно умов якого предметом іпотеки є квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 46, 20 кв.м, житловою площею - 17, 30 кв.м.

Зазначають, що враховуючи наявні порушення договірних зобов'язань, керуючись положеннями Кредитного договору та чинного законодавства України, Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з Позичальника та Поручителя заборгованості за Кредитним договором і рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.03.2010 року (справа №2-2205/10) з Позичальника та Поручителя було стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року в сумі 1 704 868 (один мільйон сімсот чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 20 копійок у солідарному порядку. Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Посилаються на те, що зазначене рішення суду про стягнення заборгованості виконано не було, заборгованість за Кредитним договором не погашена і її розмір станом на 12.12.2014 року складає 9 712 199 (дев'ять мільйонів сімсот дванадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень) 00 коп. з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 110630, 08 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./ 1 дол.) - 1 738 076,00 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом - 23 106,04 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 363 012,06 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 820,99 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 12 898,33 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 120 745,31 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 1 896 993,34 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту - 909 934, 44 гривень; пеня, нарахована на суму прострочених відсотків - 4 791 285, 73 гривень.

Звертають увагу суду на те, що згідно п.п. 8.4.3., 10 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані.

Звернення стягнення за цим Договором здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або Іпотекодержателем самостійно на підставі цього Договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Відповідно до п. 11.3.1. Іпотечного договору, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки на підставі цього договору, зокрема шляхом - прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність, в рахунок виконання зобов'язання за Договором про іпотечний кредит, в порядку визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається Сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Зазначають, що враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний Позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, Банк отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на Предмет іпотеки за Банком. У зв'язку з чим звертаються з даним позовом до суду.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав заяву, згідно якої просить провести розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, позов підтримує в повному обсязі і проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання також не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному її розгляді, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов'язків якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 53-07-И/23, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 135 000, 00 (сто тридцять п'ять тисяч) доларів США зі строком остаточного повернення кредитних ресурсів до 28 квітня 2022 року, сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі розмір 13 (тринадцять) % відсотків річних. Цільове призначення кредитних ресурсів: для придбання однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 46, 20 кв.м, житловою площею - 17, 30 кв.м. (а.с.9-13).

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526, 525, 610 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зі змісту статті 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 1050 ЦК України визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.03.2010 року у цивільній справі № 2-2205/10 за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 було стягнуто солідарно з останніх на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року в загальному розмірі 1 704 868 (один мільйон сімсот чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 20 коп. Зазначене рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с. 24-27).

Частина друга статті 61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи приписи зазначеної статті цивільно-процесуального Закону, суд приходить до висновку, що факт укладення між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов'язків якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 Кредитного договору № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року, факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, факт порушення останнім своїх зобов'язань за Кредитним договором та факт наявності заборгованості за Кредитним договором та її розмір станом на 25.03.2010 року, є встановленими і доказуванню не підлягають під час розгляду зазначеної справи.

В той же час судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що вищезазначене рішення Подільського районного суду м. Києва на даний час не виконане, а тому виходячи з приписів ст.ст. 598, 599 ЦК України, які визначають, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобов'язання ОСОБА_1 за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року, які стосуються повернення кредиту, вважаються такими що не виконані належним чином.

Як вбачається з наданих суду Розрахунків суми заборгованості по Кредитному договору № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року за період з 10.09.2007 року по 12.12.2014 року, у зв'язку із не виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором, а також рішення суду від 25.03.2010 року, станом на 12.12.2014 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 9 712 199 (дев'ять мільйонів сімсот дванадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень) 00 коп. з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 110630, 08 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./ 1 дол.) - 1 738 076,00 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом - 23 106,04 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 363 012,06 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 820,99 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 12 898,33 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 120 745,31 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 1 896 993,34 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту - 909 934, 44 гривень; пеня, нарахована на суму прострочених відсотків - 4 791 285, 73 гривень. (а.с. 32-43).

Суд визнає зазначені Розрахунки заборгованості достовірними та правильними, оскільки вони не спростовані відповідачем, та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст. 57-59 ЦПК України, які підтверджують наявний розмір заборгованості за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року.

Статті 546, 548 ЦК України визначають, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 573 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року, 10.09.2007 року між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником всіх прав та обов'язків якого на даний час є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 3482 (а.с. 20-23).

Як вбачається з умов зазначеного Іпотечного договору (п.п. 1, 2, 4), на умовах, передбачених цим Договором, Іпотекодавець передає в заставу (іпотеку) Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1

Предмет іпотеки придбаний Іпотекодавцем на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Скляром О.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 10.09.2017 року за реєстровим № 3477, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.09.2007 року за реєстраційним № 2336642.

Зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року на суму 135 000, 00 (сто тридцять п'ять тисяч) доларів США, строком до 28 квітня 2022 року, а також сплати процентів за користування Кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 13 (тринадцять) % річних, а також комісійної винагороди за Кредитним договором, неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих прострочкою платежів за Кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі.

Узгоджена Сторонами вартість Предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Висновку про вартість майна ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» від 20.08.2007 року, становить 757 651, 00 грн.

Судом встановлено, що в п.п. 8.4.3. 8.4.8. Іпотечного договору сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором вони не будуть виконані.

Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі неналежного виконання Іпотекодавцем будь-яких умов Кредитного договору, у тому числі, але не обмежуючись перелічених нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми зобов'язань за Кредитним договором, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Статті 589, 590 ЦК України визначають, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того право Іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення на предмет іпотеки, передбачено і нормами спеціального Закону, а саме ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», яка визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як уже зазначалося вище, судом достовірно встановлено, факт порушення відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року та факт наявності заборгованості та її розмір, а тому суд приходить до висновку про доведеність виникнення права у позивача на звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Частина перша статті 591 ЦК України визначає, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що сторонами в Іпотечному договорі від 10.09.2007 року було погоджено інший спосіб реалізації предмета іпотеки, на який звернено стягнення, крім його продажу з публічних торгів, а саме останні погодили, що звернення стягнення на заставлене за цим Договором майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або Іпотекодержателем самостійно на підставі цього Договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання за Кредитним договором у порядку визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (п.п. 10., 11.3.1).

За приписами статті 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 38, 39 своєї Постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

З урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Частина третя статті 37 ЗУ «Про іпотеку» визначає, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Частина 2 статті 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність позивачем правомірності та обґрунтованості обрання останнім такого способу захисту свого порушеного права, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом залишення предмета іпотеки Іпотекодержателем за собою у власність в рахунок погашення вимог за Кредитним договором.

За приписами статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того,оскільки суд прийшов до висновку про доведеність позову позивача та необхідності його задоволення, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 546, 572, 576, 589, 590, 591, 589, 590, 610, 611, 612, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 11, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором № 53-07-И/23 від 10.09.2007 року в сумі 9 712 199 (дев'ять мільйонів сімсот дванадцять тисяч сто дев'яносто дев'ять гривень) 00 коп. з яких: сума строкової заборгованості за кредитом - 110 630, 08 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 1 738 076,00 грн.; сума простроченої заборгованості за кредитом - 23 106,04 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 363 012,06 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 820, 99 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 12 898,33 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 120 745, 31 дол. США (за курсом НБУ 15,7107 грн./1 дол.) - 1 896 993, 34 грн.; пеня, нарахована на суму простроченого тіла кредиту - 909 934, 44 гривень; пеня, нарахована на суму прострочених відсотків - 4 791 285, 73 гривень, звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 46, 20 кв.м, житловою площею - 17, 30 кв. м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», , за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», , судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко