Справа № 153/529/15-ц Провадження № 22-ц/772/2372/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Луценка В.В., Жданкіна В.В.

при секретарі : Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1, в якому позивач і проживає. 22 жовтня 2010 року позивач зареєстрував (прописав) у цьому будинку свого сина ОСОБА_3, який там проживав, але в листопаді 2010 року відповідач зібрав свої речі та виїхав до м. Київ на заробітки, і з того часу дома не з'являвся. 26 листопада 2014 року померла дружина позивача, про що було повідомлено ОСОБА_3, але останній на похорон матері не приїхав. Із відповідачем позивач перебуває у неприязних відносинах, спілкується лише інколи по телефону. Під час останньої розмови з ОСОБА_3 йому стало відомо про те, що він має намір одружитися і залишитися проживати в Київській області.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач втратив право користування вказаним житловим будинком, але знятися за місцем своєї реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власності на житло, оформленні субсидії тощо. Вважаючи свої права порушеними, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні належним йому житловим будинком, а саме визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року вказаний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (який вподальшому було перенумеровано на № 16 (а.с. 10-11)) у м. Ямполі, що підтверджується копіями договору від 05.08.1966 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності (а.с. 6-7), рішення Ямпільської міської ради № 284 від 25.06.2007 року (а.с. 8), інвентаризаційної справи (а.с. 12-16).

З 2010 року за адресою вказаного будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 (а.с. 10).

Згідно акту-обстеження від 23.03.2015 року (а.с. 17) ОСОБА_2 проживає у зазначеному вище житловому будинку; в даному помешканні зареєстрований, але протягом останніх років фактично не проживає ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4, яка є дочкою позивача, підтвердила доводи позивача про те, що останні роки відповідач не проживає у будинку позивача.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, дійшов висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_3, який є членом сім'ї позивача, відсутній без поважних причин понад один рік за місцем реєстрації, і відсутні докази про наявність домовленості між ним та позивачем.

Із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Всупереч вимогам наведеної норми права, суд при вирішенні спору не врахував ту обставину, на яку у своїй позовній заяві посилався сам позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, що ОСОБА_3 не проживає за зареєстрованим місцем проживання у зв'язку з тим, що він поїхав до м. Києва на заробітки, що в розумінні положень ст. 405 ЦК України є поважною причиною відсутності члена сім'ї власника будинку за місцем своєї реєстрації, що унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Проте, позивач не довів тих обставини, що відповідач був відсутнім за своїм місцем реєстрації без поважних на те причин.

Разом із тим, відповідач, який на порушення вимог ст. ст. 74,76 ЦПК України не був повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, а тому не мав можливості брати участь у розгляді справи цим судом, в судовому засіданні апеляційної інстанції, заперечуючи проти позову, пояснив, що він вимушений був поїхати на заробітки до м. Києва, оскільки не зміг працевлаштуватись у м. Ямполі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення в законній силі залишатись не може та підлягає скасуванню відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи положення ст. 88, ч.4 ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп., сплачену нею за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог Ямпільського районного сектора Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Луценко

В.В. Жданкін