АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6494/15 Справа № 203/1698/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної організації УТОГ на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної організації УТОГ, Центрального правління УТОГ, треті особи - Бабушкінський районний центр зайнятості м.Дніпропетровська, Кіровський районний центр зайнятості м.Дніпропетровська, Первинна профспілкова організація Дніпропетровської обласної організації УТОГ, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської обласної організації УТОГ, Центрального правління УТОГ про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що вони працювали в Дніпропетровській обласній організації УТОГ, але в квітні-травні 2014 року їх було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату.

Вказували на те, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, було скасовано накази про звільнення та поновлено їх на займаних посадах.

Зазначали, що перебували на обліку у центрі занятості та отримували допомогу по безробіттю та, з врахуванням дати фактичного поновлення на роботі, ОСОБА_5 перебувала у вимушеному прогулі в період з 30 квітня 2014 року по 30 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 з 30 квітня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, а ОСОБА_3 з 16 травня 2015 року по 01 листопада 2014 року.

Посилаючись на те, що за час перебування у вимушеному прогулі зазнали з боку відповідачів значної моральної шкоди, оскільки в результаті незаконного звільнення змушені були перебувати у вимушеному прогулі, не отримували заробітної плати, що ставило їх у досить скрутне матеріальне становище та змушувало займати гроші, що завдало їм значних переживань та погіршення стану нервової системи, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу - 9.922 грн. 50 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000 грн.; на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу 10.596 грн.88 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000 грн.; на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу 10.230 грн.60 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Дніпропетровської обласної організації УТОГ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8.347 грн. 50 коп. та 1.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Дніпропетровської обласної організації УТОГ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8.927 грн.99 коп. та 1.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Дніпропетровської обласної організації УТОГ на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8.538 грн.99 коп. та 1.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна організація УТОГ ставить питання про скасування рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши на користь ОСОБА_2 3.046 грн.48 коп., на користь ОСОБА_4 4.821 грн. 36 коп., на користь ОСОБА_3 4.623 грн.51 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмовити у стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.97 КЗпП та ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної організації УТОГ про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі скасовано: наказ №42 від 29 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_2 з посади художнього керівника ОБК УТОГ згідно п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату; наказ Дніпропетровської обласної організації глухих (УТОГ) №44 від 29 квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади сторожа згідно п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату та наказ Дніпропетровської обласної організації УТОГ №55 від 15 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади сторожа згідно п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату, а також поновлено: ОСОБА_2 на посаді художнього керівника ОБК УТОГ з 29 квітня 2014 року в Дніпропетровській обласній організації УТОГ в м.Дніпропетровську по пр.Кірова,50-в; ОСОБА_4 на посаді сторожа з 29 квітня 2014 року в Дніпропетровській обласній організації УТОГ в м.Дніпропетровську по пр.Кірова,50-в та ОСОБА_3 на посаді сторожа з 15.05.2014 року в Дніпропетровській обласній організації глухих (УТОГ) в м.Дніпропетровську по пр.Кірова,50-в (а.с.28-32).

Вказане рішення в цій частині було залишено без змін рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року та набрало чинності (а.с.33-34).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

ОСОБА_2 з 29 квітня 2014 року поновлена на посаді художнього керівника ОБК УТОГ, ОСОБА_4 з 29 квітня 2014 року на посаді сторожа в Дніпропетровській обласній організації УТОГ та ОСОБА_3 з 15 травня 2014 року на посаді сторожа в Дніпропетровській обласній організації УТОГ.

ОСОБА_2 приступила до роботи з 30 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 з 01 листопада 2014 року, ОСОБА_4 з 31 жовтня 2014 року, що підтверджується копіями наказів (а.с.40-42).

Відповідно до положень ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача сплатити позивачам середній заробіток за весь час затримки розрахунку та моральну шкоду з урахуванням глибини таких страждань, обставин, при яких була заподіяна шкода, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, керуючись названими нормами закону.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, ч.1 ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати.

За змістом ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 судам роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, передбачений ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов'язку з виплати належних працівникові грошових коштів та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов'язку.

Правила обчислення середнього заробітку передбачені ч.2 ст.235 КЗпП України, ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

Відповідно до п.5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 розділу ІV Порядку).

З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення його з роботи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги розрахунок позивачів колегія суддів вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки розрахунок чітко встановлено законодавством України.

Посилання апелянта на те, що для розрахунку потрібно було відняти виплачену вихідну допомогу є хибними.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної організації УТОГ відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.