АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/7675/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Колбіко» про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

У серпні 2014 року позивач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, як поручителів позичальника - ТОВ Фірма «Колбіко».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року позов задоволено частково : стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» суму заборгованості 106 970 106 грн. 90 коп., стягнення якої обмежено з ОСОБА_5 - сумою 1000 грн., а з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - сумою 106 970 106 грн. 90 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» суму судового збору в розмірі 10 грн., а з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - суму судового збору в розмірі по 1215 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять змінити рішення суду та відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у повному обсязі, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказували, що висновок суду про правомірність притягнення поручителів до солідарної відповідальності за невиконання ТОВ Фірма «Колбіко» договору про відкриття кредитної лінії від 29.08.2012 року та розмір грошових коштів, які підлягають стягненню з них, ґрунтується на розрахунках позовних вимог та рішенні Господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 року по справі № 908/3595/14. Проте, розрахунки позовних вимог лише визначають розмір заявлених до стягнення сум позивачем та не містять об'єктивних відомостей щодо стану заборгованості, оскільки на власний розсуд складаються кредитором, а тому не відповідають вимогам належності доказів та не можуть прийматись судом як такі, що підтверджують факт заборгованості у відображених сумах. Відповідних документів, які є належними та допустимими доказами наявності спірної заборгованості, позивачем до матеріалів справи не надано, а рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 року не набрало законної сили.

Зазначали, що висновки суду щодо невиконання ТОВ Фірма «Колбіко» зобов'язань за договором як підстави для притягнення поручителів до солідарної відповідальності та про розмір заборгованості та штрафних санкцій є необґрунтованими.

Вважають, що в договорах поруки від 29.08.2012 року не встановлені строки дії поруки, а тому є необхідність звернення кредитора з вимогою до поручителя в межах встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання грошових зобов'язань позичальника. Однак банк не звертався до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вимогами у порядку, визначеному розділом 3 договорів поруки, про сплату заборгованості, заявленої до солідарного стягнення.

Вважають, що оскільки в договорах поруки не визначені строки дії поруки та відсутні звернення кредитора до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання кредитних зобов'язань за договором, тому порука припинилась і підстави для їх відповідальності - відсутні.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явились, подали заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на неотримання ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України, апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається із заяви відповідача ОСОБА_4 від 17.06.2015 року про надіслання йому електронною поштою копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду, відповідач станом на 17.06.2015 року був обізнаний про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом. Копії зазначених ухвал були надіслані на вказану ним адресу електронної пошти 23.06.2015 року ( а.с. 21-23, том 2).

Зі змісту спільної заяви відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 22.06.2015 року про відкладення розгляду справи також вбачається, що про дату, час та місце розгляду справи вони повідомлені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені відповідачами причини неявки в судове засідання неможливо визнати поважними, та що підстави для відкладення розгляду справи відсутні, тому колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Промінвестбанк» - Суденко Р.В. та представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29 серпня 2012 року між позивачем та ТОВ Фірма «Колбіко» було укладено кредитний договір № 15-93/17-28/12, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «Колбіко» було надано кредит в розмірі 108 550 000 грн., строком до 30.12.2016 року, зі сплатою відсотків за користування коштами за ставкою 14,23% річних.

Крім того, між позивачем та кожним із відповідачів було укладено договори поруки, відповідно до яких поручителі зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань третьої особи. Оскільки третя особа не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у позивача виникло право на дострокове повернення боргу. Станом на 10.07.2014 року заборгованість ТОВ Фірма «Колбіко» становить: по сплаті основної суми кредиту - 100 350 000 грн., 6 591 429 грн. 13 коп. - сума несплачених процентів та 272 645 грн. 08 коп. - пені.

Тому позивач просив стягнути з: ОСОБА_5 1000 грн. заборгованості по процентах, та із кожного з відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 всю суму заборгованості: 100 350 000 грн. - заборгованості за кредитним договором, 6 591 429 грн. 13 коп. - процентів, 272 645 грн. 08 коп. - пені.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2012 року між позивачем та ТОВ фірма «Колбіко» в особі директора ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 15-93/17-28/12, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «Колбіко» було надано кредит в розмірі 108 550 000 грн., строком до 30.12.2016 року, зі сплатою відсотків за користування коштами за ставкою 14,23% річних. В подальшому розмір процентної ставки був визначений договорами про внесення змін та доповнень від 08.02.2013 року, 18.03.2013 року, 26.04.2013 року та 15.07.2013 року.

27.05.2014 року та 25.06.2014 року позивач направляв ТОВ Фірма «Колбіко» вимоги про дострокове погашення заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням умов договору, проте заборгованість сплачена не була.

За договором поруки №13-94/17-1356/12 від 10.09.2012 року з наступними змінами та доповненнями, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, поручитель зобов'язалась виконати зобов'язання по сплаті коштів за кредитним договором як солідарний боржник, проте у межах суми, що не перевищує 1000 грн.

За договорами поруки № 15-94/17-1355/12, № 15-94/17-1354/12, № 15-94/17-1353/12 від 29 серпня 2012 року, укладеними між позивачем та відповідно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, з наступними змінами та доповненнями, кожен з поручителів зобов'язався у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником ТОВ Фірма «Колбіко» зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №15/93/17-28/12 від 29.08.2012 року, а також усіх додаткових угод до нього, виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Пунктом 2.2 кожного із укладених договорів передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник, в тому ж обсязі, що і позичальник.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач щодо невиконання умов договору позичальником ТОВ Фірма «Колбіко» та відповідачами як поручителями позичальника, знайшли підтвердження в судовому засіданні, і станом на 10.07.2014 року заборгованість позичальника по сплаті основної суми кредиту становить 100 350 000 грн., сума несплачених процентів - 6 591 429 грн. 13 коп.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення пені на суму 28 677 грн. 77 коп., тоді як позивачем було заявлено - 272 645 грн. 08 коп., суд першої інстанції виходив з того, що третя особа зареєстрована на території проведення антитерористичної операції в місті Макіївці Донецької області, а відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо третьої особи заборонено нарахування пені та/або штрафів з 14 квітня 2014 року.

З висновками суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог - колегія суддів погоджується, вважає їх такими, що відповідають вимогам закону і обставинам справи. Обставини, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, доведені. Норми матеріального права - ст. 525, 526, 610, 624, 1054 ЦК України відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів , неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.4.3.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника достроково сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, та/або неустойки, передбачених договором , у випадках, якщо позичальник не виконав у строк або виконав не у повному обсязі свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або процентів за надання кредиту, та/або сплаті комісійної винагороди з надання кредиту, та/або інші зобов'язання по сплаті грошових коштів.

Як вбачається з пункту 2.1 договорів поруки, кожен з поручителів підтвердив, що він ознайомлений та згоден з усіма умовами кредитного договору.

Як вбачається з вимоги від 27.05.2014 року та 25.06.2014 року, ПАТ «Промінвестбанк» вимагав у ТОВ Фірма «Колбіко» дострокового погашення усієї кредитної заборгованості, оскільки з лютого 2014 року позичальник не виконує умов кредитного договору, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість по кредиту та процентах ( а.с. 90-95, том 1).

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено обставину щодо невиконання позичальником умов кредитного договору та припинення ним з лютого 2014 року сплати щомісячних платежів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з поручителів простроченої заборгованості та дострокового стягнення частини кредиту, що залишилась, а також нарахованих процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідачів щодо необґрунтованого покладення в основу оскаржуваного рішення в частині розміру заборгованості рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 року, яке не набуло законної сили, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення та матеріалів справи, заборгованість позичальника визначена судом на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 10.07.2014 року.

Доводи апелянтів про невідповідність розрахунку заборгованості дійсним обставинам справи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційна скарга відповідачів містить лише загальне зауваження з цього приводу, проте жодних конкретних вказівок, у чому полягає вказана невідповідність - апелянтами не наведено.

Між тим, як вбачається з наданого розрахунку, підстави вважати його необґрунтованим - відсутні, оскільки в розрахунку зазначено: дата і сума виданих кредитних коштів, дата погашення кредиту та розмір сплаченої заборгованості окремо по кожному здійсненому платежу; дата погашення і сума простроченої заборгованості; залишок строкової заборгованості і залишок простроченої заборгованості по кредиту.

Таким чином, з розрахунку вбачається, що із суми отриманого кредиту 108 550 000 грн. позичальником погашено 8 200 000 грн., з лютого 2014 року позичальник припинив сплачувати платежі по кредиту, у зв'язку з чим розмір простроченої заборгованості за період лютий - червень 2014 року становить 2 600 000 грн. Сума дострокового стягнення заборгованості по кредиту - 97 750 000 грн., а всього заборгованість по кредиту становить 100 350 000 грн. ( а.с. 65, том 1).

Крім того, розмір заборгованості підтверджується банківською випискою з позичкового рахунку ТОВ Фірма «Колбіко» ( а.с. 89, том 1).

З довідки-розрахунку заборгованості по процентах також вбачається, що з лютого 2014 року позичальник не сплачував нарахованих щомісячно процентів, за винятком платежу, здійсненого 10.04.2014 року. В розрахунку зазначено суму строкової заборгованості, на яку нараховувались проценти, суму простроченого кредиту, процентні ставки по строковому та по простроченому кредиту - 15% та 24% відповідно, сума нарахованих процентів по строковому кредиту, сума нарахованих процентів по простроченому кредиту за кожний місяць окремо, а також загальна сума несплачених процентів - 6 591 429 грн. 13 коп. ( а.с. 66, том 1).

Відповідно до уточненого розрахунку пені ( а.с.212-214, том 1), за прострочення сплати кредиту за період з 01 березня по 14 квітня 2014 року за подвійною обліковою ставкою НБУ банком нарахована пеня у розмірі 8120 грн. 54 коп., за прострочення сплати процентів за цей же період - 20 557 грн. 23 коп., а всього сума пені - 28 677 грн. 77 коп.

Підстав для сумніву у правильності наведених позивачем розрахунків суми заборгованості не вбачається. Обґрунтованих доводів щодо неправильності нарахування заборгованості по процентах та пені - апеляційна скарга не містить.

Відповідно до наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 11.07.2014 року, засновниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Колбіко» є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 118, том 1).

Як вбачається з довіреності , виданої ТОВ Фірма «Колбіко» в особі директора ОСОБА_2, та посвідченої 06.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою О.А., відповідач ОСОБА_4 був уповноважений представляти ТОВ «Фірма «Колбіко» із правом підпису щодо повноважень, які надані ОСОБА_2 як директору відповідно до статуту товариства ( а.с. 155-157, том 1).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді першої інстанції та подавали свої письмові заперечення на позовну заяву ПАТ «Промінвестбанк», однак ними не було подано до судудоказів тих обставин, що сума погашеного кредиту чи процентів є більшою, ніж зазначено у розрахунку заборгованості. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Крім того, рішенням господарського суду Запорізької області від 12 березня 2015 року було стягнуто з ТОВ Фірма «Колбіко» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість по кредиту - 100 350 000 грн., заборгованість по процентах - 6 591 429 грн. 13 коп. та пеню в сумі 28 677 грн. 77 коп.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05 червня 2015 року клопотання ТОВ Фірма «Колбіко» про відстрочення сплати судового збору - залишене без задоволення, а апеляційна скарга ТОВ Фірма «Колбіко» - повернута заявникові. Отже, рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 року є таким , що набуло законної сили.

Доводи апеляційної скарги відповідачів щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з них, як з поручителів, з огляду припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені доводи суперечать наявним у матеріалах справи доказам та не ґрунтуються на нормах матеріального права, адже жодних обставин, які б давали підстави вважати поруку припиненою, судом першої інстанції не встановлено, і апелянтами не наведено.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України , вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Проте у даному випадку жодна із викладених умов для визнання поруки відповідачів такою, що припинилась, не встановлена.

Зі змісту кожного із договорів поруки від 29.08.2012 року, укладеного з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, вбачається, що у п.5.4 договорів сторони визначили строк дії договору - з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та до 30 грудня 2026 року.

Відповідно до визначеного кредитним договором графіку, суми на погашення кредиту повинні сплачуватись позичальником щомісячно. Таким чином, прострочення платежу по кредиту за лютий 2014 року настало 01 березня 2014 року, вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором було направлено банком позичальнику 27 травня та 25 червня 2014 року, а з даним позовом банк звернувся до суду 29 серпня 2014 року, тобто у межах шестимісячного строку.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про припинення поруки з огляду на невиконання банком умов розділу 3 договору поруки щодо необхідності попереднього направлення письмової вимоги на адресу кожного поручителя - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначене пунктом 3.1 договору поруки право кредитора звернутись з такою вимогою до поручителя не позбавляє його права звернутися з позовом до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-53цс14 від 17.09.2014 року, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що ним допущено порушення матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: