Справа №442/5732/15-ц
Провадження №2/442/1973/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (тепер на здійснення ліквідації) у Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бистриця-Керамік», ОСОБА_4 про визнання договору про відступлення права вимоги недійним, -

в с т а н о в и в :

Позивач Паламарчук В.В. - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (тепер на здійснення ліквідації) у ПАТ «Банк національний кредит» звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 10.07.2015 року, укладений між ТзОВ «Бистриця-Керамік» та громадянином ОСОБА_4.

Позовні вимоги мотивує тим, що між ПАТ «Банк національний кредит» та ТзОВ «Бистриця-Керамік» було укладено договір №DU223/2014-32 депозитного вкладу «Стандартний» від 06.03.2015 року. 20.07.2015 року на адресу ПАТ «Банк національний кредит» надійшла від ТзОВ «Бистриця-Керамік» заява від 10.07.2015 року про відступлення права вимоги в розмірі 200000 грн., на підставі договору про відступлення права вимоги від 10.07.2015 року, укладеного між ТзОВ «Бистриця-Керамік» та громадянином ОСОБА_4. Відповідно до п.1 договору первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув (прийняв) право вимоги до ПАТ «Банк національний кредит» належне первісному кредитору, а саме: право вимоги грошових коштів в розмірі 200000 грн., належне первісному кредитору за договором №DU223/2014-32 депозитного вкладу «Стандартний» від 06.03.2015 року, який укладено між первісним кредитором і боржником (позивачем). Відповідно до п.3 спірного договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту укладання цього договору. Вважають, що договір про відступлення права вимоги від 10.07.2015 року порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства з огляду на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.06.2015 року №358 «Про віднесення ПАТ «Банк національний кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.06.2015 року прийнято рішення №114 про запровадження з 08.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк національний кредит» - Паламарчук В.В. Тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк національний кредит» запроваджено строком на 3 місяці з 08.06.2015 року по 07.09.2015 року включно. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 року №4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону, метою Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах повноважень, передбачених Законом, зобов?язана забезпечити збереження активів банку, штучне зменшення ліквідаційної маси, що в свою чергу може стати підставою для порушення прав вкладників на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами й невиправданих видатків з державного бюджету та необґрунтованого навантаження на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що спричинить майнову шкоду державі.

На переконання позивача, договір про відступлення права вимоги від 10.07.2015 року було укладено відповідачами виключно з метою створення обов?язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відшкодування грошових коштів, яке Фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, такий правочин спрямований на одержання державних коштів всупереч положень Закону та порушення черговості і порядку задоволення вимог кредиторів банку, порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина - інших вкладників та кредиторів банку, а відповідно порушує публічний порядок.

У судовому засіданні представник позивача - Недотопа М.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Також підтримав викладене у своєму письмовому запереченні на заперечення відповідача ОСОБА_4 У такому, зокрема, мотивує тим, що відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Відтак, вважають, що з метою захисту прав і законних інтересів вкладників, договір відступлення права вимоги від 10.07.2015 року, укладеного між ТзОВ «Бистриця-Керамік» та ОСОБА_4, підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, оскільки договір порушує публічний порядок. Крім цього, зазначає, що відповідно до постанови Правління НБУ від 28.08.2015 року №563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 року №159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням з 31.08.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк національний кредит», визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Паламарчуку В.В. строком на 1 рік з 31.08.2015 року до 30.08.2016 року включно.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позову не визнав, подавши письмові заперечення. Звертає увагу на те, що грошові вимоги, на які було відступлено ТзОВ «Бистриця-Керамік» на його користь, є реальним та не суперечить чинному законодавству. Ні Закон України «Про банки та банківську діяльність», ні Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ні цивільне чи господарське законодавство, ні підзаконні нормативні акти прямо чи опосередковано не забороняють і не обмежують права на відступлення права вимоги ні в процедурі тимчасової адміністрації, ні в процедурі ліквідації. Відповідно до статті 3 ЦПК України право на звернення до суду за захистом кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертає увагу також на те, що сам позивач у позовній заяві зазначає, що до суду звертається не за захистом своїх прав та законних інтересів, а за захистом прав та законних інтересів вкладників ПАТ «Банк Національний кредит». У той же час самі вкладники ПАТ «Банк Національний кредит» не уповноважили позивача на звернення з таким позовом до суду, крім того, якщо вони вважають, що їхнє право порушено, вони вправі самі звернутися до суду. Вважає, що його діями при укладенні договору про відступлення права вимоги жодним чином не було порушено прав позивача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ТзОВ «Бистриця-Керамік» Осередчук Я.Л. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Доповнила, що повністю підтримує, викладене у письмових запереченнях відповідача ОСОБА_4

Вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги викладене, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 1058 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов?язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу).

У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що між ПАТ «Банк національний кредит» та ТзОВ «Бистриця-Керамік» було укладено договір №DU223/2014-32 депозитного вкладу «Стандартний» від 06.03.2015 року.

10.07.2015 року ТзОВ «Бистриця-Керамік» та ОСОБА_4 уклали договір про відступлення права вимоги. Як вбачається із вказаного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бистриця-Керамік» (Первісний кредитор) відступає (передає), а ОСОБА_4 (Новий кредитор) набуває (приймає) право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (Боржник), належне Первісному кредитору, а саме: право вимоги грошових коштів в розмірі 200000 грн., належних Первісному кредиторові за договором №DU223/2014-32 депозитного вкладу «Стандартний» від 06.03.2015 року, який укладено між Первісним кредитором і Боржником. Згідно з пунктом 3 даного договору, право вимоги Первісного кредитора (в розмірі 200000 грн.) за основним договором (депозитного вкладу), який укладено між Первісним кредитором і Боржником, переходить до Нового кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту укладення цього договору. Пунктом 4 оспорюваного договору визначено, що за цим договором Новий кредитор набуває право вимагати від Боржника сплати грошових коштів в розмірі 200000 грн. Згідно з п.5 договору, право вимоги, що відступається Новому кредитору, підтверджується договором №DU223/2014-32 депозитного вкладу «Стандартний» від 06.03.2015 року. Відповідно до п.9 договору, Первісний кредитор зобов?язаний протягом 20-ти календарних днів з моменту набрання чинності цього Договору письмово повідомити Боржника про відступлення (передачу) права вимоги за цим Договором.

Згідно з заявою від 10.07.2015 року, ТзОВ «Бистриця-Керамік» повідомила ПАТ «Банк Національний кредит» про укладення з ОСОБА_4 договору про відступлення права вимоги, і така отримана банком 20.07.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; oсоба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, договір відступлення права вимоги від 10.07.2015 року, що оспорюється, відповідає вимогам, які встановлені для чинності правочину.

За змістом частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач, прохаючи суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 10.07.2015 року, який був укладений між ТзОВ «Бистриця-Керамік» та ОСОБА_4, обґрунтовує такі, зокрема, порушенням прав і законних інтересів інших вкладників.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (тепер на здійснення ліквідації) у Публічному акціонерному товариству «Банк національний кредит» Паламарчука Віталія Віталійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бистриця-Керамік», ОСОБА_4 про визнання договору про відступлення права вимоги недійним, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ Грицай М.М.