№ 201/8377/15 ц
провадження 2/201/2419/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу № 78 «Гірник 2», третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_1 26 травня 2015 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ЖБК № 78 «Гірник-2» про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позивачі у своєму позові посилається на те, що вони, ОСОБА_1 і ОСОБА_1 є синами ОСОБА_3, що померла 24 липня 2014 року, відповідач є ЖБ кооперативом, де знаходиться їх мешкання. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1; вказана квартира в 1977 році була надана ОСОБА_3 як члену ЖБК № 78 «Гірник-2» на склад її сімї: ОСОБА_3 (мати позивачів) та ОСОБА_1 і ОСОБА_1 (її сини). В 1981 році ОСОБА_3 пай було виплачено в повному обсязі, вона була членом цього ЖБК. За життя ОСОБА_3 не оформлювала право власності на вказане житло, хоча вони і постійно мешкали та були зареєстрованій в цій квартирі до цього часу. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, тобто інших спадкоємців немає, позивачі фактично прийняли вказану спадщину та просили суд встановити вказаний факт і визнати за ним право власності на вказану квартиру, яка належала померлій. Встановлення вказаного надасть позивачам можливість реалізувати свої права, гарантовані законодавством України, а саме, надасть можливість оформити документи про право власності на квартиру, в якій вони мешкають. Раніше не мали можливості звернутися, звернулися до нотаріуса з питанням оформлення спадщини, але нотаріус відмовив в видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та рекомендував звертатися до суду, отже в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, права позивача порушено і вона вимушена звертатися до суду. Просили фактично встановити юридичний факт прийняття ними спадщини після смерті матері та визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом кожному на ? частину вказаної квартиру АДРЕСА_1, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ЖБК № 78 «Гірник-2» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги визнав, не заперечував проти викладених в позові обставин і вважав за можливе задоволення позову, просив справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду проти позовних вимог не заперечували, вважали за можливе винесення рішення на розсуд суду, просили справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної третьої особи відповідно до ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_1 є синами ОСОБА_3, що померла 24 липня 2014 року, відповідач є ЖБ кооперативом, де знаходиться їх мешкання. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1; вказана квартира в 1977 році була надана ОСОБА_3 як члену ЖБК № 78 «Гірник-2» на склад її сімї: ОСОБА_3 (мати позивачів) та ОСОБА_1 і ОСОБА_1 (її сини). З 03 березня 1977 року у вказаній квартирі були зареєстровані і позивачі. В червні 1981 року ОСОБА_3 пай було виплачено в повному обсязі в сумі 4672.26 карб., вона була членом цього ЖБК. За життя ОСОБА_3 не оформлювала право власності на вказане житло, хоча вони і постійно мешкали та були зареєстрованій в цій квартирі до цього часу. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, тобто інших спадкоємців немає, позивачі фактично прийняли вказану спадщину та просили суд встановити вказаний факт і визнати за ним право власності на вказану квартиру, яка належала померлій. Встановлення вказаного надасть позивачам можливість реалізувати свої права, гарантовані законодавством України, а саме, надасть можливість оформити документи про право власності на квартиру, в якій вони мешкають. Раніше не мали можливості звернутися, звернулися до нотаріуса з питанням оформлення спадщини, але нотаріус постановою від 20 лютого 2015 року відмовив в видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно та рекомендував звертатися до суду, отже в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір, права позивачів порушено і вони вимушені звертатися до суду. Просили захистити їх законні права.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що дійсно квартира АДРЕСА_1 була отримана ОСОБА_3 в передбаченому законом порядку, ОСОБА_3 була членом ЖБК № 78 «Гірник-2», пай виплачено повністю, про що свідчить довідки кооперативу № 34 від 19 травня 2015 року, право власності на це житло в той час не було зареєстроване. Позивачі постійно мешкали і зареєстровані у вказаному житлі. Після смерті їх матері відкрилася спадщина, яка складається з вказаної квартири. Позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті матері. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися та не претендують на спадщину, позивачі фактично прийняли вказану спадщину, мешкаючи у вказаній квартирі.

Відповідно до п. 11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року зі змінами внесеними постановою № 13 Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1993 року, у випадку смерті особи члена ЖБК після першого липня 1990 року, спадщина відкривається на квартиру якщо були повністю внесені пайові внески.

Відповідно до ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» (зі змінами та доповненнями) у разі викупу квартири, дачі, гаражу, іншої будівлі, споруди або приміщення, член житлово - будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

В п. 5-1 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи» зазначено, що гідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше житлове приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, а жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Вказане вищезазначене повністю кореспондується з постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування від 30 травня 2008 року.

Отже, ОСОБА_3 за життя набула право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливе не визнання відповідачем позовних вимог навіть в частині, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та встановити юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті матері ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 1217, 1220, 1223,1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, що померла 24 липня 2014 року, на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, що померла 24 липня 2014 року, на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -