Справа № 199/5174/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, з відповідачем позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20 січня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаємо порозуміння та сварки, які виникали на його ґрунті. Сторони втратили одне до одного почуття любові та поваги. Позивачка прийшла до переконання, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, просить розірвати шлюб з відповідачем. Спільна дитина сторін мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі вимоги за позовною заявою та фактичні обставини на яких вони ґрунтуються. Пояснила, що не заперечує проти визначення судом аліментів у частці від доходу відповідача а не у твердій грошовій сумі. Після надання строку на примирення пояснила, що вона з відповідачем не примирилася і у наданні додаткового строку на примирення не бачить сенсу, оскільки можливості для примирення вичерпані.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позовні вимоги визнав частково. Підтвердив фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами з підстав, які зазначені позивачкою у позові. Згоден на стягнення з нього аліментів на утримання доньки, але у частці від його доходу. Після надання строку на примирення пояснив, що він з позивачкою не примирився і у наданні додаткового строку на примирення не бачить сенсу, оскільки можливості для примирення між сторонами вичерпані.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копії свідоцтва про шлюб (а.с. 7), 20 січня 2012 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб. Укладення шлюбу зареєстроване Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 22.

Сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Сторони фактично припинили шлюбні відносини, шлюб розпався, відновлення шлюбних відносин сторони категорично не бажають.

Позивачка мешкає окремо від відповідача разом з дитиною, дитина перебуває на фактичному утриманні позивачки.

Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини позивачці в достатньому розмірі не надає.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розірвання шлюбу суд враховує наступне:

Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Ухвалою суду від 03 серпня 2015 року згідно вимог ст. 111 Сімейного кодексу, ч. 2 ст. 191 ЦПК України сторонам був призначений строк для примирення до 25 серпня 2015 року і провадження у справі на цей час було зупинене. Згідно пояснень сторін, протягом зазначеного строку вони не примирилися і позивачка наполягає на розірвання шлюбу судом.

Оскільки судом вжито заходів до примирення подружжя, які результатів не дали, можливості для примирення подружжя на думку суду вичерпані, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають вирішенню по суті.

Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 110 цього ж Кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Як зазначено в ч. 2 ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі вищенаведених фактичних обставин судом встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, і позовні вимоги про розірвання шлюбу на підставі ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з того, що відповідач, як батько дитини, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, зобов'язаний утримати дитину до досягнення нею повноліття.

Між сторонами в належній формі договір щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини не укладався і між сторонами наявний спір щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини.

За наведених обставин, аліменти з відповідача на утримання дитини на підставі ч. 2 ст. 18, ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України підлягають стягненню за рішенням суду.

Позивачка просить стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивачкою не доведені фактичні обставини, з якими закон (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України) пов'язує можливість стягувати аліменти у твердій грошовій сумі (нерегулярний, мінливий дохід, отримання частини доходу в натурі), у зв'язку з чим на думку суду доцільним є стягнення аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Визначаючи розмір аліментів, які має сплачувати відповідач суд виходить з того, що згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

-стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка не має тіжких хронічних хвороб, на Д-обліку не перебуває;

-стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є особою працездатного віку та не надав суду доказів на підтвердження наявності у нього тяжких хронічних захворювань;

-відсутність у платника аліментів інших утриманців;

-інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд враховує визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини та дійшов висновку, що таким, що буде відповідати як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону, є стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

З відповідача на користь позивачки згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243,60 грн. (за позовні вимоги про розірвання шлюбу). Крім цього, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. (за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 20 січня 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 22, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 липня 2015 року і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допусти негайне виконання судового рішення у межах суми аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :