Справа № 628/250/15-ц
Провадження 2/628/321//15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року Купянський міськрайонний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Волчек О.О.,

при секретарі - Разєнковій Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника

відповідача - адвоката ОСОБА_2,

представників

служба у справах дітей

Купянської міської ради - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Купянську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: служба у справах дітей Купянської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить визначити місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_7, разом з ним за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини.

26.12.2014 року за рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області було розірвано шлюб між ним та відповідачкою - ОСОБА_6. Від шлюбу у них є спільна дитина- Лебедєв ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу фактично залишився мешкати з відповідачкою. На даний час дитина мешкає разом з матірю в будинку її батьків по вул. Фрунзе, 215 м. Купянська. До розірвання шлюбу вони мешкали однією сімєю у власному будинку позивача, розташованому по вул. Харківська, 92 с.м.т. Малинівка, Чугуївського району Харківської області.

Позивач також зазначає, що всупереч ст. 141 СК України , незважаючи на рівність прав та обовязків його та відповідачки, за час фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а саме, з вересня 2014 року, відповідачка не надає йому можливості бачитися та спілкуватися з дитиною. Протягом 4 місяців йому вдалося лише один раз побачитися з сином та поспілкуватися з ним, а саме, 14 грудня 2914 р.- на його День народження. Зі слів відповідачки, вона не дає позивачу бачитися з сином через те, що після спілкування з ним син стає «некерованим», вимагає від матері відпустити його до позивача, а , отримавши відмову - плаче. Позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією домовитися про режим побачення з дитиною чи вирішити дану проблему в інший спосіб, щоб мати мрожливість спілкуватися з сином та виховувати його. Натомість

відповідачка вважає, що йому потрібно не бачитися з сином, щоб не засмучувати його. Таким чином, з відповідачкою не вдається знайти згоди . Тому позивач вважає, що потрібно визначити саме місце проживання дитини, а не встановлювати режим побачень.

Крім того, позивач посилається на те, що в інтересах дитини проживати саме з ним, тому, що він має постійну роботу, стабільний заробіток, має досить велике домашнє господарство і може забезпечити дитину усім необхідним, у нього є власне житло. Натомість відповідачка не має роботи, ні будь-яких джерел існування, проживає з дитиною у батьків у невеличкому будинку, жити сама та забезпечувати дитину вона збирається виключно за його рахунок, а згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу. Батьки відповідачки ніде не працюють, а її батько зловживає спиртними напоями, чим може подати негативний приклад дитині. В дитячий садочок дитина не ходить, що, на його думку, не є добрим в плані спілкування з однолітками та всебічного розвитку. У нього є всі можливості для забезпечення сину усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку.

Відповідачкою надані заперечення, у яких вона просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області розірвано шлюб між нею та позивачем, з тексту якого вбачається, що під час розгляду справи судом встановлено, що спору щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 сторони не мають, і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Станом на день прийняття вказного рішення позивач не мав заперечень щодо визначення місця проживання сина.

Крім того, у запереченнях вказано, що після розірвання шлюбу відповідачка проживає з сином у будинку її батьків по вул. Фрунзе, 215 в м. Купянську разом з батьками. Вказаний будинок належить на праві приватної власності матері відповідачки ОСОБА_9 Відповідачка вказує, що в будинку створені нормальні умови для проживання малолітньої дитини, а твердження позивача, що будинок є невеликим, є оціночним судженням.

Відповідачка посилається також на те, що вона за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, вказує, що відповідно до характеристики під час проживання з серпня 2011 р. в п.г.т. Малинівка, Чугуївського району Харківської областві вона характеризується також позитивно, приймала активну участь у вихованні дитини, за цей час на неї скарг збоку мешканців селища не надходило, алкоголем не зловживала.

Також у запереченнях вказано, що мати та батько відповідачки за місцем проживання характеризуються позитивно. Для малолітнього сина разом з нею створені по вул. Фрунзе, 215 в м. Купянську створені всі нормальні, сприятливі умови для життя, розвитку та виховання.

Крім того, її син відвідує Малинівський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) Чугуївського району Харкеівської області, тобто твердження позивача, що їх син позбавлений спілкування з однолітками не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами.

Крім того, позивачка вказує, що вважає хибними твердження позивача, що він має достатній рівень заробітньої плати та зможе забезпечити дитину матеріально, оскільки відповідно довідки про доходи вбачається, що він має заробітну плату у розмірі 1220 грн., що лише на 2 гривні перевищує розмір мінімальної заробітної плати.

У запереченнях вказано, що, на думку відповідачки, позивач знаходиться у нестабільному психологічному стані, оскільки має схильність до суїциду, що підтверджується його листом, вважає, що ця обставина істотна та така, що свідчить про нездатність позивача створити нормальні умови для життя, розвитку та виховання малолітньої дитини та буде впливати на її ставлення до життя як безумовної найвищої цінності. Відповідачка вказує, що, на її думку, проживання малолітньої дитини разом з позивачем суперечить інтересам дитини та є загрозою для життя та здоровя дитини..

Відповідачка, посилаючись на норми Сімейного Кодексу України та Декларацію прав дитини, вказує, що відповідачем не було надано переконливих доказів про наявність виключних обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю.

Також відповідачка зазначає, що позивач не звертався до органу опіки та піклування з метою визначення порядку його участі у вихованні дитини, звернувшись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, фактично стверджуючи про наявність спору з питання своєї участі у вихованні дитини та побачень з ним, що не відповідає обставинам, які склалися у відносинах її та відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи позову підтримали, відповідачка та її представник проти позову заперечували, представник третьої особи - служби у справах дітей Купянської міської ради також проти позову заперечувала.

Заслухав доводи сторін, допитавши свідків, дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 народився 14 грудня 2009 р. , батьками вказані: батько ОСОБА_5, мати ОСОБА_10 (а.с.6).

У трудовій книжці на імя ОСОБА_5 вказано , що він з 01.08.2014 р. прийнятий на роботу до ФОП ОСОБА_11 затягувальником взуття . У довідці зазначенне місцезнаходження ФОП- м. Харків, вул. Краснодарська, 185 А(а.с.7).

Згідно довідки про доходи загальна сума доходу ОСОБА_5 за період з серпня по лдистопад 2014 р. складає 4835 грн. Нарахована заробітна плата: за серпень - жовтень по 1220, 0 грн., листопад 1175, 76 грн. (а.с.8).

У копії паспорту вказано, що позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4)

Згідно витягу з державної реєстрації прав ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок у с.м.т. Малинівка, вул. Харківська, 92 Харківської області, Чугуївського району (а.с. 9).

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 грудня 2014 р. розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6. (а.с.30).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтверження дошлюбного прізвища прізвище відповідачки до шлюбу «Зеленська» (а.с.31).

Як вказано у «свидетельстве о рождении » (мовою оригінала), ОСОБА_12 родилась ІНФОРМАЦІЯ_3, родители: ОСОБА_13, мать ОСОБА_14 николаевна (а.с.33).

У довідці № 1510 від 17.03.2015 р. виконавчого комітету Купянської міської ради Харківської області вказано, що ОСОБА_10 зареєстрована та мешкає в м. Купянську, вул. Фрунзе, 215 разом з сином ОСОБА_7, матірю ОСОБА_9 та батьколм ОСОБА_15 (а.с.34).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 3.10.2003 р. ОСОБА_9 купувала будинок № 215 по вул. Фрунзе, в м. Купянську (а.с.35).

На імя ОСОБА_9 на праві приватної вланості зареєстрований житловий будинок № 215 по вул. Фрунзе, в м. Купянську (а.с.35).

Згідно технічного паспорту житловий будинок за вказаною адресою площею 33, 1 кв. м, кількість кімнат - 3 (а.с. 37-39).

Згідно довідки-характеристики, наданій уповноваженим виконкому Купянської міської ради, ОСОБА_6, вона розлучена, від шлюбу має сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина мешкає разом з нею. Підтримує гарні стосунки з сусідами, зарекомендувала себе як зразкова громадянка. За час проживання на кварталі зауважень не було, скарг від сусідів не поступало (а.с.40).

У довідці- характеристиці, наданій уповноваженим виконкому Купянської міської ради ОСОБА_9, вказано, що вона у шлюбі з ОСОБА_15. Від шлюбу має двох дорослих доньок- Лебедєву ОСОБА_16 та ОСОБА_17. За час проживання на кварталі зауважень не було, скарг від сусідів не поступало. Зарекомендувала себе, як зразкова громадянка, підтримує гарні стосунки, як у родині, так і з сусідами. Приймає участь у загальних зборах та у роботі на прилеглих територіях. Дружелюбна та по можливості оказує допомогу (а.с.41).

У доваідці - характеристиці, наданій уповноваженим виконкому Купянської міської ради ОСОБА_15, вказано, що він у шлюбі з ОСОБА_9, від шлюбу має двох дорослих доньок. За час проживання на кварталі зауважень не було, скарг від сусідів не поступало. Приймає участь у роботах на прилеглих територіях, веде домашнє господарство (а.с.42)

Як вказано у інформації Малинівської селищної ради Чугуївського района Харківської області на мешканку с.м.т. Малинівка ОСОБА_10, за час мешкання в с.м.т. Малинівка до грудня 2014 року на ОСОБА_6 на адресу виконкому за місцем проживання скарг не надходило збоку мешканців селища, алкоголем не зловживає. (а.с.43).

У довідці завідувачого Малинівського дошкільного навчального закладу (ясла-саждок) Чугуївського району Харківської області, син ОСОБА_6 ОСОБА_7, 14.12.2009 року дійсно відвідує Малинівський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) Чугуївського району Харківської області (а.с.44).

З копій квітанцій на а.с.45 вбачається наявність нарахування та батьківська сплата за Манинівський дитсадок за перебування ОСОБА_7.

На а.с. 43 містится копія прощального листа, де позивач вказує, (мовою оригінала) що «уходит с этого мира, не хочет жить без своей семьи».

На а.с. 47 міститься характеристика на ОСОБА_6, де вказано (мовою оригінала) що вона «проживала по адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 с августа 2011 года. За период проживания зарекомендовала себя как .примерный гражданин, поддерживающий хорошие отношения, как в семье, так и в отношении с соседями, добрая, отзывчивая, трудолюбивая, в конфликтных ситуациях с соседями не замечена, а, напротив, дружелюбна, и по возможности, оказывала им помощь. Принимает активное участие в воспитании ребенка».

Згідно акту обстеження умов проживання, службою у справах дітей, проведено обстеження умов проживання ІНФОРМАЦІЯ_5 ; умови проживання повністю відповідають нормі, санітарно-гігієнічні умови витримані, заборгованості за комунальні послуги немає, родина веде домашнє господарство, у дитини є окрема кімната, білизна, іграшки, речі згідно пори року,.сукупній дохід родини 6,5 тис. грн., бабуся- Зеленська Н.М., ІНФОРМАЦІЯ_6, дідусь ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_7, мати- Лебедєва А.М., ІНФОРМАЦІЯ_8, син- Лебедєв М.М., ІНФОРМАЦІЯ_9 відвідує дитячий дошкільний заклад № 2 м. Купянська. В сімї існує повне взаємопорозуміння, для малолітнього ОСОБА_7 створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку. Матвій- спокійний, контактний. Бабуся та дідусь люблять свого онука та піклуються про нього (а.с.108.)

На а.с. а.с. 109 та 128 міститься довідка Купянського навчально-виховного комплексу № 2 Купянської містької ради, згідно якої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10, дійсно зарахований 17.06.2015 р. і відвідує групу № 2 Купянського навчально-виховного комплексу № 2 Купянської міської ради Харківської області.

На а.с. 131 міститься довідка Комунального закладу охорони здоровя «Купянської центральної міської лікарні» Купянської міської ради Харківської області від 23.07.2015 р., у який вказано, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, яка мешкає м.Купянськ, Харківської області, вул. Фрунзе, 215 на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах поліклініки Купянської ЦМЛ не знаходиться.

Згідно довідки № 182 ОСОБА_10 на обліку у психіатричному кабінеті Купянської поліклініки не знаходиться (а.с.132).

Згідно довідки № 801 (мовою оригінала), ОСОБА_18 на учете в наркологическом кабинете Купянской поликлиники не состоит (а.с.133).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою..

Як вказано у ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. .

Згідно вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно вимог ч. ч.1 ,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутністю іншої особи.

Як зазначене у ч.7,8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, увтановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнарожними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» вказано, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини 20 листопада 1989 року, ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ст. 27 Конвенції . держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як зазначене у ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення

належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками

або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є

забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У відповідності до принціпу 6 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Таким чином із змісту всіх вищеперелічених норм законодавства можна зробити висновок, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, необхідно виходити з того, у кого з батьків будуть переваги щодо найкращого забезпечення інтересів дитини, у кого дитина одержить найкраще виховання, утримання, хто буде краще про неї турбуватися, кому вона люба, тобто виходити тільки з інтересів дитини, а при встановленні способу спілкування, суд має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, а розлучати з матірю можливо при наявності виняткових обставин.

З тексту ст. 161 СК України закону вбачається, що при вирішенні питання про неможливість передачі дитини батькам, суд бере до уваги не тільки відсутність у батьків самостійного заробітку, а всіх перелічених в цій статті підстав, тобто, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами та аморальну поведінку.

Аналогічна позиція висловлена і у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» , де вказано, що що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У зв'язку з цими вимогами, на думку суду, позивач повинен був відповідно до ст. ст. 11, 60, ЦПК України , ст. 161 СК України надати суду докази, що він має переваги перед відповідачкою щодо проживання з дитиною, що відповідачка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, веде аморальний спосіб життя.

Тому суд вважає, що відсутність самостійного заробітку у відповідачки, не може бути підставою для вирішення питання про місце проживання дитини з батьком.

Крім того, суд вважає недостатнім дохід позивача, щоб матеріально забезпечити себе та дитину, оскільки його дохід на двох осіб з урахуванням дитини буде значно менше прожиткового мінімуму, втановленого Зaкoнoм "Про Державний бюджет нa 2015 рік"

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів про наявність вказаних у зазначених вище нормах закону підстав , тобто виняткових обставин для розлучення малолітньої дитини з матірю.

Крім того, надані відповідачкою у якості доказів довідки лікувального закладу та характеристики з теперішнього місця проживання та попереднього місця проживання, свідчать про повну відсутність вказаних у ст. 161 СК України обставин, які мають істотне значення для вирішення спору.

Доводи позивача щодо того, що відповідачка збирається жити сама та забезпечувати дитину за рахунок позивача суд вважає хибними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо надання позивачем матеріальної допомоги на утримання дитини, у тому числі, і аліментів.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19, яка є матірю позивача, та ОСОБА_20, який є братом позивача, фактично не спростували доводів відповідачки. Їх пояснення зводилися тільки до процедури спілкування з дитиною, яке, як вбачається з пояснень, як їхніх, відповідача, так і самої відповідачки, остання дійсно обмежує.

Доводи свідка ОСОБА_19, що батько відповідачки страждає алкоголізмом та епілепсією не підтверджені матеріалами справи і спростовані наданими характеристиками з місця проживання ОСОБА_15

До пояснень ОСОБА_19, що , проживаючи з відповідачкою, дитина схудла,а також, щодо пробиття дитини відповідачкою та іншими особами, суд відноситься критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження доказами, у тому числі, медичними висновками.

Крім того, представник третьої особи спростувала ці доводи, вказавши, що дитина перебуває в нормальній формі.

Суд вважає недоведеними доводи позивача щодо відсутності у відповідачки необхідних умов для проживання дитини.

Як свідчать матеріали справи, відповідачка проживає разом з батьками, 1964 та ІНФОРМАЦІЯ_12, у трьохкімнатному будинку. Батьки мають позитивні характеристики з місця свого проживання.

Як свідчить акт обстеження умов проживання, складений компетентними особами служби у справах дітей, для малолітнього ОСОБА_7 створені всі необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку, у нього у будинку є окрема кімната.

Крім того, заперечуючи проти позвних вимог, представник служби у справах дітей ОСОБА_4 пояснила, що родина, де проживає дитина, благополучна, скарг на родину не надходило, дитина не перебуває на обліку у службі, як дитина, яка знаходиться у складних життєвих обставинах. Крім того, пояснила, що при виїзді на місце проживання дитини було видно, що дитина привязана до матері, знаходиться під її контролем, житло утримується у належному стані, у дитини є іграшки. Те, що в теперішній час мати не має офіційного доходу не вплинуло на рівень життя дитини. Пояснила також, що служба у справах дітей підтримує звязок з дитячими лікувальними закладами, і ніяких доповідних або листів щодо погіршення стану здоровя дитини до служби не надходило. Крім того, пояснила, що позивач не звертався до служби у справах дітей щодо встановлення днів побачення з дитиною.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, хто з батьків більшою мірою реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання й розвитку; рід діяльності кожного з батьків, режим їхньої роботи, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків.

З наданих позивачем документів вбачаєься, що позивач працює в м. Харкові, а проживає у ІНФОРМАЦІЯ_13, але на праві приватної власності має будинок у Чугуївському районі , с.м.т. Малинівка, тому незрозуміло, яким чином він може приділяти достатньої уваги дитині, створити їй необхідні умови для виховання й розвитку, перебуваючи на значній відстані від місця мешкання, і чому він просить про місце проживання дитини у будинку, відомості про належність, статус та наявність інших мешканців щодо якого ним суду не наданий.

Надані відповідачкою довідка Малинівського дошкільного навчального закладу (ясла-саждок) Чугуївського району Харківської області та довідка Купянського навчально-виховного комплексу № 2 Купянської містької ради, повністю спростовують доводи позивача стосовно того, що дитина не ходить в дитячий садочок.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка проживає разом з батьками, тобто з дідусем та бабусею свого сина, яки, на думку суду, здатні надавати їй допомогу у догляді за дитною.

Доводи позивача щодо зловживання батька відповідачки спиртними напоями спростовані відповідною характеристикою з місця його проживання.

Суд вважає доведеним, що відповідачкоою створені необхідні умови для виховання дитини, достатні для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку..

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є незаконними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили, що проживання дитини з матірю буде перешкоджати її нормальному розвитку.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обовязків, оскільки суд вважає, що цей факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідачкою надані позитивні хїарактеристики з місць її проживання, довідки з лікувальних закладів про те, що вона не перебуває на облку в наркологічному та психіатричному кабінетах.

Між тим, суд вважає безпідставними доводи позивачки про те, що рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26.12.2014 р. про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було встановлено, що спору щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_7 сторони не мають, оскільки з тексту рішення вбачається, що про відсутність спору було вказано у посиланні суду на позовні вимоги позивачки, але по суті питання про місце проживання дитини при розгляді цієї справи не розглядалося.

Також суд вважає необгрунтованими доводи відповідачки про те, що позивач, написавши прощального листа, має нестабільний психологічний стан, і нездатний створити нормальні усови для дитини, оскільки вважає, що це її особливе судження, не підтверджене медичним висновком. В судовому засіданні позивач пояснив, що цим листом він лише намагався налякати дружину для того, щоб зберегти родину. Дійсно ж наміру покінчити життя самогубством у нього не було.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі проживання разом із матір'ю. При цьому суд враховує вік дитини - 5 років. Дитина в такому віці безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці.

Суду не надано переконливих доказів того, що дитина повинна проживати із батьком і його проживання з матір'ю може негативно вплинути на виховання та емоційний стан.

Суд вважає, що позивачем надані формальні причини, за якими він вважає, що дитині буде краще проживати з ним, які не можуть бути підставою для передачі йому дитини.

Тому приймаючи до уваги всі вищеперелічені доводи та докази, враховуючи інтереси дитини, суд вважає недоцільним проживання малолітньої дитини за місцем проживання її батька.

При таких обставинах суд вважає позов необгрунтований та таким, що не підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною повинний існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків.

Статтею 157 СК України гарантовано право того з батьків, хто проживає окремо, на особисте побачення з дитиною, тобто без присутності інших осіб, в тому числі й іншого з батьків.

Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини, а перешкоди або обмеження у спілкуванні з донькою з боку одного з батьків можуть потягнути за собою порушення його права в частині рівності батьків на участь у вихованні дитини. При цьому у разі недосягнення між сторонами згоди щодо участі у вихованні дитини, батьки не позбавлені права на звернення до Управління служб у справах дітей для вирішення питання щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 60, , 212-215, 216, ст. 51 Конституції України, ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 7,8, 141, ч.1,2, ст. 155, ст. 157,159, 160,161 СК України, Принципом 6 Деклараціїправ дитини, ст. ст.3, 9,27 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст. 8,11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення місця проживання дитини, залишити без задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.08.2015 р.

Головуючий О.О. Волчек