У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Лідія Миколаївна, про визнання недійсним договору іпотеки, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Харинської Дарї Сергіївни - на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в якому посилалася на те, що 24 липня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки № 59619, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором № 0.

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_7 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що перебуває із 05 лютого 1993 року у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, вказану квартиру набули під час шлюбу, тому вона належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, передана в іпотеку банку без письмової та нотаріально завіреної її згоди як співвласника, тому просила визнати вказаний договір іпотеки недійсним та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 24 липня 2007 року № 5354455 про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 24 липня 2007 року № 59619, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 24 липня 2007 року № 59619, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 3534. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») - Харинська Д.С. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 05 лютого 1993 року ОСОБА_7 і ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу, зокрема міжнародним свідоцтвом про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 між ОСОБА_7 і ОСОБА_6, виданим 05 лютого 1993 року відділом запису актів громадянського стану адміністративного округу Марцан-Хеллерсдорф м. Берлін Федеративної Республіки Німеччина, із проставленням апостилю (т. 1, а. с. 172-176).

13 жовтня 1995 року ОСОБА_7 за біржовим договором придбав квартиру АДРЕСА_1, право власності ОСОБА_7 зареєстроване органом реєстрації 31 жовтня 1995 року (т. 1, а. с. 17-18).

24 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладений договір № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у формі непоновлювальної кредитної лінії в сумі 199 900 доларів США до 24 липня 2017 року зі сплатою 13,2 % річних (т. 1, а. с. 6-11).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 24 липня 2007 року між банком і ОСОБА_7 укладений договір іпотеки № 59619, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. (т. 1, а. с. 12-13).

Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_7 передав банку в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» за оплату передало ТОВ «Кей-Колект» право вимоги до ОСОБА_7 за кредитним договором від 24 липня 2007 року, та у цей же день укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло прав іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_7 24 липня 2007 року (т. 1, а. с. 78-87).

18 квітня 2014 року ТОВ «Кей-Колект» заявило про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що направило повідомлення боржнику (т. 1, а. с. 77).

За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

За змістом ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходили з того, що квартира, яка є предметом іпотеки за оспорюваним позивачем договором іпотеки, є її та іпотекодавця ОСОБА_7 спільною сумісною власністю, передана в іпотеку без її на те згоди та без виділення частки ОСОБА_7 у натурі.

Доводи касаційної скарги про те, що свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 незасвідчене апостилем, колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно зі ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Статтею 23 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що реєстрація актів цивільного стану громадян України, які проживають поза межами України, може здійснюватися в консульській установі або дипломатичному представництві України. При цьому застосовується право України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ч. 1 ст. 55 вказаного Закону право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу.

Частиною 1 статті 57 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що шлюб між громадянами України, якщо хоча б один з них проживає за межами України, може укладатися в консульській установі або дипломатичному представництві України згідно з правом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Законом України від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» приєднано від імені України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів, 1961 року (далі - Конвенція).

Відповідно до ст. 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

У томі 1 на аркушах справи 172-176 наявний апостиль Федеративної Республіки Німеччина, що за змістом Гаазької конвенції є формальною процедурою.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення в цій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - Харинської Дарї Сергіївни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук