Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/124/15 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
Провадження № 22-ц/778/4703/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

ОСОБА_1,

Судді Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

У липні 2014 року дочка вступила на денну комерційну форму навчання Запорізького державного медичного університету за спеціальністю «Стоматологія». Позивачка не в змозі самостійно утримувати доньку, відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку не надає.

Посилаючись на вказані обставини просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, починаючи з 08 січня 2015 року аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1 000 грн. щомісячно на період її навчання в навчальному закладі, але не пізніше досягнення нею двадцятитрьохлітнього віку, до 29 листопада 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 588 грн. щомісячно на період її навчання у Запорізькому державному медичному університеті, але не пізніше досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, до 29.11.2019 року.

Позивачка та відповідач в судове засідання не зявились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, причин неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень по справі від них не надходило.

Однак, сторони приймають участь в судовому засіданні через своїх представників.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності сторін у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що сторони є батьками повнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №317474 (а.с.10).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 22 травня 2003 року (а.с.9).

Згідно із паспортними даними ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16, 21).

Відповідно до виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя №2-2507/2011 від 14.02.2001 року ОСОБА_2 виплачував на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.02.2001 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.22-23).

29 листопада 2014 року ОСОБА_4 досягла повноліття.

Згідно довідки Запорізького державного медичного університету №4947 від 26.12.2014 року ОСОБА_4 навчається на І курсі денного відділення Запорізького державного медичного університету на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2019 року (а.с.24).

На підставі договору №СТ-545 від 21.07.2014 року про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг встановлено, що загальна вартість освітньої послуги становить 105 000 грн. (а.с.3-6).

З наданих позивачкою квитанцій про сплату, які містяться в матеріалах справи вбачається, що за навчання ОСОБА_4 в Запорізькому державному медичному університеті сплачені кошти за 1 курс навчання у розмірі 16 000 грн. відповідно до умов зазначеного договору (а.с.7-8).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частинами 1, 3 статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обстави, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Обґрунтовано встановивши наявність у ОСОБА_3 потребу у матеріальній допомозі у звязку із навчанням доньки в Запорізькому державному медичному університеті та вказавши на обовязок відповідача разом із позивачем її утримувати, а також те, що відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід, на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей немає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення аліментів на повнолітню доньку на період навчання у твердій грошовій сумі.

Проте, при визначені розміру аліментів на повнолітню дитину суд всупереч вимогам ст.ст. 182, 200 СК України не врахував матеріальне становище платника аліментів.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що не має матеріальної можливості надавати допомогу у розмірі 1000 грн. щомісячно, оскільки він не працює, але не визнав позов частково та погоджується про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімума на одну особу на місяць, який визначено Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», тобто в сумі 588 грн. ( 1176 грн. /2).

Названі обставини викладені також в апеляційній скарзі.

Оскаржуючи рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів відповідач надав до суду апеляційної інстанції копію трудової книжки, відповідно до якої з 14.04.2010 року йому припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.п.10 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та довідку Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя, в якій зазначено, що ОСОБА_2 був зареєстрований як безробітний з 17 квітня 2015 року по 22 квітня 2015 року, доходу за цей період не мав, а також Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.06.2015 року щодо відсутності у нього речових прав на нерухоме майно (а.с.134-136, 138).

Також на а.с. 104 міститься довідка Південного районного центру зайнятості м. Запоріжжя, відповідно до якої ОСОБА_2 з 04.06.2015 року перебуває на обліку як безробітний, яка судом першої інстанції при ухваленні рішення не була врахована.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено і представниками сторін не заперечується, що відповідач ніде не працює, постійного заробітку не має.

Зі змісту ст.. 199 СК України вбачається, що для покладення обовязку на батьків утримувати повнолітню дитину до досягнення нею двадцяти трьох років у звязку з продовженням нею навчання, необхідною є умова, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. За відсутності цієї умови такий обовязок на батьків покладений бути не може.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачка не довела на не подала суду доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати своїй повнолітній доньці матеріальну допомогу саме у розмірі 1000 грн. щомісячно. В матеріалах справи про це відсутні будь-які докази.

З мотивів, викладених вище, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги про неспроможність допомагати матеріально доньці в розмірі 1000 грн. щомісячно знайшли своє підтвердження.

Зважаючи на те, що обовязок утримувати повнолітню дитину до досягнення нею двадцяти трьох років у звязку з продовженням нею навчання, покладено на обох батьків, враховуючи матеріальний стан відповідача ОСОБА_2, та те що він постійної роботи не має, проте не заперечує надавати допомогу повнолітній дитині у розмірі 588 грн. на місяць, колегія суддів вважає, що аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягають стягненню в розмірі 588 грн. щомісячно, а не 1 000 грн., як визначив суд першої інстанції без врахування цих обставин.

Отже, на підставі п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів підлягає відповідній зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2015 року у цій справі в частині розміру стягнутих аліментів змінити:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, починаючи з 08 січня 2015 року аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 588 грн. щомісячно на період її навчання в навчальному закладі, але не пізніше досягнення нею двадцятитрьохлітнього віку, до 29 листопада 2019 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: