Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. Справа153/1372/15-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль Вінницької обл.

цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з участю третьої особи без самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання правочину не дійсним,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Зазначив, що 09 червня 2013 року померла його мати ОСОБА_6. Приблизно за місяць до смерті матері позивач важко захворів і був вимушений пройти курс лікування в лікарні в м. Київ. З невідомих йому причин, приблизно за один місяць до смерті матері приїхала його родичка ОСОБА_3, дружина покійного брата позивача, яка на даний час проживає в м. Санкт - Петербург Росія. З незрозумілих причин відповідач ОСОБА_3 викликала приватного нотаріуса ОСОБА_5 і він склав заповіт на її імя, в якому покійна мати позивача мама розпорядилась все майно, яке буде належати їй на момент смерті повинно перейти до відповідача. Заповіт був складений 17 травня 2013 року, а мати померла 09 червня 2013 року, тобто через 22 дні. Після лікування позивач одразу приїхав до матері і відразу по приїзду до додому мати померла. Позивач разом із братом здійснили поховальні обряди. До нотаріальної контори з питанням прийняття спадкового майна матері позивач не звертався по тій причині що постійно перебував на роботі за межами області та України.Вважає, що заповіт є недійсним, оскільки, покійна мати ОСОБА_6 на день складання заповіту та на момент смерті важко хворіла, пересуватись самостійно не могла. Майже нікого із сторонніх не пізнавала. Не уявляла значення своїх дій і її волевиявлення не було вільним та відповідало її волі. Тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_4, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_3 на підставі угоди №32 від 09 вересня 2015 року, позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із показів свідка ОСОБА_7 встановлено, що вона знала покійну матір заявника ОСОБА_6 Була присутня коли покійна мати складала заповіт на ОСОБА_3. Однак, ОСОБА_8 не усвідомлювала своїх дій, так як була вже людиною похилого віку, була хворою. Їм нічого не зачитували, а тільки показали де розписатись. Ніякого волевиявлення при складанні заповіту у ОСОБА_6 не було.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Із копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №268760 (а.с.7) встановлено, що ОСОБА_6 померла 09 червня 2013 року у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області.

Із копії заповіту від 17 травня 2013 року (а.с.15) встановлено, що ОСОБА_6 заповіла все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і що вона матиме право за законом ОСОБА_3.

Із копії свідоцтва серії ЯЦ №186031 (а.с.16) встановлено, що батьками у свідоцтві про народження ОСОБА_2 записані ОСОБА_9 та ОСОБА_6.

Із копії довідки виданої виконкомом Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 28 серпня 2014 року (а.с.17) встановлено, що ОСОБА_6, яка померла 09 червня 2013 року хоронили діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_10.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

У відповідності до ст..1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм даного кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Позов про визнання правочину (заповіту) недійсним має бути пред'явлено заінтересованою особою. Оскільки в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 4 ст. 1254 ЦК України у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому суд вважає, що заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту було допущено ряд суттєвих порушень. Так, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, так як із показів свідка ОСОБА_7, даних нею у судовому засіданні, ніякого волевиявлення у покійної ОСОБА_6 не було, усім присутнім при укладенні даного заповіту було надано на підпис папір, ніхто заповіт вголос не зачитував. Відповідно до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 ( яка діяла на момент посвідчення заповіту) зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 - свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Крім цього, в самому тексті заповіту є закреслення, що є недопустимим.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, даючи юридичну оцінку поясненням, показам свідків та поданим по справі доказам,суд вважає, що позивач довів, що ОСОБА_6 під час складання заповіту не розуміла значення свої дій та не могла ним керувати та встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. А тому, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 130, 212, 213, 214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.203, 215, 1257 ЦК України, і на підставі постанови ПВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним правочин, а саме: заповіт від 17 травня 2013 року зареєстрований у реєстрі №1002 приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5, за яким ОСОБА_6 заповідає усе своє майно ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ямпільський районний суд Вінницької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.М.Дзерин