Справа № 344/9677/15-ц
Провадження № 2/344/3798/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Гречун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франівського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3, в якому, просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3, зареєстрований 17 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1591; після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_2» не змінювати на дошлюбне; доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу залишити на проживання з Позивачем, ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, офіційно непрацюючого, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні Позивач пояснила, що вона з Відповідачем - люди різного характеру та поглядів на життя, тривалий час проживають окремо, оскільки останній зловживає спиртними у зв'язку з чим взаємовідносини між ними, як подружжям, припинено, вважає, що примирення між ними неможливе. Крім того просила суд при визначенні розміру аліментів врахувати, що Відповідач на утримання доньки коштів в добровільному порядку не надає, однак є фізично працездатною та здоровою особою, отримує неофіційні доходи, інших утриманців у нього немає, а тому з наведених в позові підстав та наданих нею пояснень просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що має намір зберегти сім'ю, однак визнав , що з Позивачем тривалий час проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає, оскільки сплачує щомісячно кредит в розмірі 100 грн. за придбання для себе мобільного телефону вартістю 2000 грн. На запитання суду Відповідач уточнив, що його середній заробіток становить 2000 грн., згідний сплачувати аліменти на утримання дитини по 600 грн. в місяць до досягнення нею повноліття.

Заслухавши в судових засіданнях пояснення Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали

справи, Судом встановлено наступне.

17 жовтня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1591 (Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_3 від 17 жовтня 2009 року)

Під час перебування у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 року у них народилася дочка - ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 16.02.201 року).

В ході судового розгляду справи встановлено, що станом на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами остаточно припинені, у зв'язку з тим, що в сім'ї відбувалися суперечки внаслідок відсутності взаєморозуміння, психологічної несумісності, різного складу характеру Позивача та Відповідача, зловживання останнім спиртними напоями.

Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, надання сторонам часу для примирення є недоцільним, збереження їх сім'ї є неможливим, миритися Позивач категорично не бажає, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, Суд дійшов висновку, що позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Сторони дійшли згоди про залишення їхньої дитини проживати з матір'ю, тому малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід залишити на проживання з матір'ю ОСОБА_2.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В позовній заяві Позивач висловила бажання у разі розірвання шлюбу залишити прізвище «ОСОБА_2». Враховуючи зазначене, Суд дійшов висновку, що при реєстрації розірвання шлюбу Позивачу слід залишити прізвище «ОСОБА_2».

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій

сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на її користь на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в твердій грошовій сумі - 800 грн. щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно».

Як зазначив в судовому засіданні 06.08.2015 року Відповідач, його місячний дохід становить в середньому 2000 грн.

Таким чином, Суд приходить до висновку про те, що Відповідач має змогу платити аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 800 грн., і цей розмір відповідає праву дитини на утримання з боку одного з батьків, та відповідає обов'язку батька піклуватися про дитину.

При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина, проживає разом з Позивачем, та яка самостійно утримує дитину, забезпечує всім необхідним для нормального її розвитку.

Також Судом враховано, що Відповідач є працездатною особою, має дохід , який в середньому становить 2000 грн., про що він самостійно ствердив в судовому засіданні. В той же час, Судом взято до уваги те, що Відповідач має кредитні зобов'язаннята сплачує по 100 грн. щомісячно за придбання для себе телефону вартістю 2000 грн.

В судовому засіданні Відповідач також самостійно зазначив, що на його утриманні інших осіб немає.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову Відповідачем, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 17 жовтня 2009 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1591., визначити розмір аліментів, який слід стягувати з Відповідача на користь Позивача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 180, 182, ст. 184, Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 215, 216, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 17 жовтня 2009 року у відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1591.

3. Неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на проживання з матір'ю ОСОБА_2.

4. При реєстрації розірвання шлюбу прізвище Позивача «ОСОБА_2» не змінювати на дошлюбне.

5. Витрати, пов'язані з реєстрацією розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покласти на Позивача ОСОБА_2.

6. Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, офіційно непрацюючого, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

7. Стягнення аліментів розпочати з 08 липня 2015 року.

8. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, офіційно непрацюючого, в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДКСУ у м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за , банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домбровська Г.В.