Справа № 758/5984/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 грудня 2014 року між ним та ТОВ «Ауді-Центр Київ» укладено договір № АФП14029 купівлі-продажу/поставки автомобіля 2015 року випуску, марки AUDI (АУДІ), моделі Q7 (ку сім) (далі - Договір поставки).

Зазначає, що на виконання умов даного договору, ним 26.12.2014 року було здійснено попередню оплату в розмірі 185 000,00 грн., а 06.03.2015 року ТОВ «Ауді-Центр Київ» було повідомлено його про доставку зазначеного автомобіля та 11.03.2015 року виставлено рахунок на суму 2 058 640,00 грн. для здійснення доплати.

Посилається на те, що 11.03.2015 року він звернувся до відповідача з метою здійснення операції з перерахування коштів з його (позивача) поточного рахунку № НОМЕР_1 на рахунок ТОВ «Ауді-Центр Київ» в ПАТ «Укрінбанк» № НОМЕР_2, за наслідками чого відповідачем на платіжному дорученні від 11.03.2015 року № 7231 проставлено відмітку про проведення даної операції. Однак, кошти перераховані не були, внаслідок чого до нього були застосовані штрафні санкції згідно п. 5.5. Договору поставки, а саме не повернуто 185 000,00 грн. здійсненої передоплати.

Звертає увагу суду на те, що наслідком не здійснення відповідачем операції за платіжним дорученням від 11.03.2015 року № 7231 стало заподіяння йому матеріальних збитків на суму 185 000,00 грн. здійсненої передоплати, моральної шкоди, а також вказує на те, що такі дії відповідача порушують його права як споживача, а тому звертається з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів в розмірі 224 914,38 грн., з яких 185 000,00 грн. - матеріальна шкода, 25 900 грн. - збитки від інфляції, 1064,38 грн. - 3% річних та 12 950,00 грн. - пеня., а також просить стягнути з відповідача 22 491,44 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від представника позивача до суду подано заяву згідно якої останній просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надав клопотання згідно якого просить розгляд справи проводити без його участі.

Крім того, 02.11.2015 року представником відповідача до суду було надано письмові заперечення проти позову, в яких останній просить відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що на підставі постанови правління Національного Банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 року прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь», у зв'язку з чим всі майнові вимоги вкладників до неплатоспроможного банку мають задовольнятися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Також, звертають увагу на те, що операція з перерахування коштів за платіжним дорученням від 11.03.2015 року № 7231 не була здійснена у зв'язку з недостачею коштів на рахунку позивача.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.11.2013 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі керуючого відділенням, Переяслав-Хмельницьке відділення ПАТ «Банк «Київська Русь» (надалі - Банк) підрозділ Київського регіону, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 104978-44.16 банківського рахунку в національній валюті (далі - Договір).

Стаття 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1.1. Договору його сторони визначили, що Банк в порядку, встановленому чинним законодавством України та нормативними актами Національного Банку України, відкриває Клієнту (тобто позивачу) поточний рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України (надалі - рахунок) та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов'язується оплатити послуги Банку в розмірах, встановлених Тарифами на операції та послуги Банку, що діють на дату надання послуги або проведення операції.

Згідно з п. 3.3. Договору, платежі з Рахунку виконуються Банком у межах залишку грошових коштів на Рахунку на початок операційного дня та з урахуванням сум, що надходять впродовж операційного часу з оплатою комісії в розмірі згідно з Тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частинами 1 та 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ч. 1 та 7 ст. 1072 ЦК України, банк виконує розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку грошових коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом. У разі відсутності (недостатності) грошових коштів на рахунку клієнта банк не веде обліку розрахункових документів, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п. 22.9. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Пунктом 1.9. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, визначено, що доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках.

Як вбачається з Виписки по особовому рахунку позивача № НОМЕР_1 за період з 01.03.2015 року по 19.03.2015 року, станом на 11.03.2015 року на даному рахунку була відсутня відповідна сума для перерахування коштів в розмірі 2 058 640,00 грн. В свою чергу позивач не надає доказів протилежного та не спростовує дану обставину.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Судом встановлено, що Договором не передбачено здійснення Банком кредитування банківського рахунку позивача, а тому за таких обставин, суд вважає недоведеними посилання позивача на неправомірність дій Банку щодо не проведення операції згідно платіжного доручення від 11.03.2015 року № 7231.

Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Дана норма встановлює причинно-наслідковий зв'язок між вчиненням протиправного діяння та його наслідками - завдання матеріальної шкоди. Відповідно і обов'язок по відшкодуванню такої шкоди виникає лише в разі доведення протиправності діяння, якого як вже зазначалося вище судом в діях відповідача не встановлено, а тому останній не може нести відповідальності в тому вигляді, який заявлений позивачем.

Крім того, слід зазначити, що згідно з наявними в матеріалах справи рішеннями Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 № 61, від 15.06.2015 № 118, від 17.07.2015 року № 138, в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20.03.2015 року по 19.06.2015 року включно; в подальшому повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_3 були продовжені до 19.07.2015 року; з 17 липня 2015 року припинено здійснення тимчасової адміністрації та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до Плану врегулювання.

З викладеного вбачається, що на день розгляду справи розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь».

Спеціальним законом, який врегульовує питання відшкодування в даному конкретному випадку кредитору банку відповідних коштів є ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, стаття 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно з ч. 7 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов'язаний забезпечити проведення інвентаризації банківських активів і зобов'язань. Під час інвентаризації перевіряється наявність і відповідність балансової вартості фактичній вартості таких активів та зобов'язань неплатоспроможного банку: 1) готівки у касі та матеріальних цінностей у сховищі банку; 2) заборгованості за кредитами перед банком, у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами; 3) заборгованості за цінними паперами перед банком; 4) заборгованості за зобов'язаннями банку перед кредиторами; 5) вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю (у тому числі наявності забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю).

Стаття 49 Закону передбачає задоволення вимог кредиторів банку Фондом у певному порядку з обов'язковим включенням їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вже зазначалося вище, позивачем не доведено неправомірності дій відповідача щодо невиконання платіжного доручення від 11.03.2015 року № 7231, а тому у суду відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Також слід зазначити, що в будь-якому випадку, враховуючи викладені обставини щодо введення тимчасової адміністрації та в подальшому початку процедури ліквідації відповідача, суд не вбачає на даний час у позивача суб'єктивного права вимоги до Банку, як юридичної особи, оскільки після запровадження тимчасової адміністрації в Банку, правовідносини сторін стали регулюватися спеціальним Законом, який в повній мірі захищає права позивача як Вкладника Банку і в порядку якого позивач має звертатися за їх захистом.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 509, 626, 1066, 1068, 1069, 1072, 1166 ЦК України, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 84, 88, 208, 209, 213-215, 217, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко