22-ц/775/1004/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Ромахов В.І.
Категорія 19 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Песоцької Л.І., Супрун М.Ю.

при секретарі Брежнєві Д.О.,

за участю прокурора Овчаренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області про визнання угоди недійсною, -

В С Т А Н О В И Л А :

22.01.2015 року позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на землю належала земельна ділянка, розміром 4,59 га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В грудні 2007 року до неї звернувся відповідач з пропозицією укласти договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки. Її було завірено, що договір тимчасовий, і при цьому вона буде також користуватися землею, а договір укладається у службових цілях тільки формально. Вона дала згоду, і 14.01.2008р. між нею та відповідачем було укладено договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки. Вона продовжувала користуватися землею, але згодом зрозуміла, що земля їй не належить, що вона зробила помилку, уклавши договір, тому просила суд визнати недійсною угоду та визнати за нею право власності на землю.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Новоандріївської сільської ради

Волноваського району Донецької області про визнання угоди недійсною задоволено. Визнано договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки від 14 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського

нотаріального округу Радіоновим Ю.В., недійсним. Також визнано за ОСОБА_2, право власності на земельні ділянки, розміром 4.44га та0.15га, кадастровий номер НОМЕР_1, НОМЕР_2, на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор Волноваського району Донецької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом не встановлено, в чому саме здійснив помилку позивач, який правочин він мав намір укласти замість спірного договору, та невірно застосував положення ст. 229 ч. 1 ЦК Укрїни.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта Овчаренко О.С. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності, в судовому засідання апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін

Представник відповідача Новоандріївської сільської ради Романченко О.М. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити рішення суду без змін, оскільки позивач продовжує користувався земельною ділянкою та сплачує податки на землю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача, відповідача, апелянта, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись ч.1 ст.229 ЦК України, прийшов до висновку, що договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього був укладений ОСОБА_2 помилково, оскільки при його укладанні її було завірено, що договір є тимчасовим і позивач не втрачає право користування землею.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає наданим доказам і нормам процесуального та матеріального права.

Відповідно до положень ч.3, ч.4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення здійснює прокурор, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка, розміром 4.59га на території Новоандріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на прав власності на землю серія НОМЕР_3, виданого Волноваською райдержадміністрацією Волноваського району Донецької області від 14.12.2007р. на підставі розпорядження Волноваської райдержадміністрації від 10.12.2007р. № 1026, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право власності на землю за № 21, що складається з ділянок площею 04,44га та 0,15 га: кадастровий номер НОМЕР_1, НОМЕР_2.

14.01.2008р. між ОСОБА_8, який за довіреністю діяв від імені ОСОБА_2, та Новоандріївською сільською радою Волноваського району Донецької області було укладено спірний договір про передачу права власності на земельну ділянку у зв'язку з добровільною відмовою від нього власника земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Радіоновим Ю.В.. (а.с.4).

Відповідно до положень ст.142 ЗК України припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації .

Виходячи із положень зазначеного закону, яким встановлений порядок припинення права власності, слід встановити добровільне, самостійне волевиявлення власника земельної ділянки, яке пов'язане з небажанням подальшої її експлуатації . Тобто особа самостійно із доброї волі відмовляється від набутого, згідно із Законом, права володіння та користування земельною ділянкою.

Між тим, як стверджує позивач ОСОБА_2 у позовній заяві та його представник, добровільного, самостійного волевиявлення на припинення права власності на земельні ділянки та на припинення користування ними, у неї не було, а договір на припинення права власності вона вчинила під впливом помилки щодо правової природи правочину та його наслідків, оскільки вважала його тимчасовим, тому просила визнати його недійсним на підставі ч.1 та 3 статті 203 та ч.1 статті 229 ЦК України.

Зазначені позивачем обставини підтверджується матеріалами справи і доводами апеляційної скарги не спростовані.

Як пояснював в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_6, який є сином позивача, в 2007 році до громади Новоандріївської сільської ради звернулося ТОВ «Новоандріївські каоліни» з пропозицією укласти договір про сумісну співпрацю, однією з складових якої повинна бути розробка відкритого кар'єру з добичі первинних каолінів на території, де розташовані земельні ділянки позивача та членів її родини. Для отримання дозволу на розробку кар'єру необхідно було, щоб право власності на відповідні земельні ділянки належало сільській раді, яка б і уклала договір з підприємством. Крім того, представник ТОВ «Новоандріївські каоліни» обіцяв робочі місця для мешканців села та мережу соціальних благ для розвитку села, с у зв'язку із чим позивач погодилася укласти договір про передачу її земельних ділянок відповідачу. Вона не оспорює, що дійсно підписала довіреність для укладання такого договору і заяву про підтвердження наміру на відмову від власних земельних ділянок, але вважала, що таких наслідків не наступить, що земля залишиться в її розпорядженні, тобто, помилялася щодо природи правочину. Тим більш, що після укладання договору вона ніколи фактично не передавала земельні ділянки сільській раді, продовжує ними користуватися за цільовим призначенням, платить на землю податки. Позивач є членом колгоспу с 1959 року і не має іншої землі та іншого прибутку, ніж спірні земельні ділянки (а.с.38).

На підставі вищезазначеного договору 08 лютого 2008 року Новоадріївській сільській територіальній громаді в особі Новоадріївської сільської ради в комунальну власність виданий Державний акт серія НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку 4,59 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03 (а.с.6).

Представник відповідача - голова Новоадріївської сільської ради Романченко О.М. підтвердила такі обставини колегії суддів, пояснила, що ніякої сумісної діяльності сільська рада із ТОВ «Новоандріївські каоліни» не вела, оскільки підприємство крім укладання вказаного договору більш не ініціювало проведення розробки надр; тому сільська рада фактично не приймала земельні ділянки позивача у власність, не користується ними, не оплачує необхідні податки. Відповідач не підтримує доводи апеляційної скарги, вважає, що оскаржуваним рішенням не порушені його інтереси, а земельні ділянки юридично слід повернути їх законним володільцям.

Встановлені апеляційним судом обставини також підтверджується письмовими доказами по справі: договором про сумісну співпрацю від 16 листопада 2007 року між Новоандріївською сільською радою і ТОВ «Новоандріївські каоліни» (а.с36); рішенням Волноваської районної ради від 12.01.2008 року «про узгодження клопотання про надання надр в користування ТОВ «Новоандріївські каоліни» з метою розробки Новоандріївського джерела первісних каолінів» (а.с.44); довідкою про те, що позивач з 2002 року і по даний час використовує спірну земельну ділянку (а.с.42), копіями квитанцій про оплату податків на землю позивачем (а.с.39-40).

Згідно із положеннями ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 і 3 статті 203 ЦК України встановлені умови чинності правочину, за якими: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями ч.1 статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням встановлених у справі конкретних обставин укладення правочину, наведених положень закону, а також виходячи із моральних засад суспільства, принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає встановленим той факт, що позивач при укладенні оспорюваного договору діяла в інтересах територіальної громади, що свідчить про відсутність у неї добровільного, самостійного волевиявлення на безвідплатне припинення права власності на дві земельні ділянки, вартістю 51841,96 грн., а також не припиняла користуватись земельними ділянками, ніколи не передавала їх фактично сільській раді у розпорядження згідно з договором; вчинила цей правочин під впливом помилки відносно його правової природи та наслідків, що має істотне значення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо втрати Новоандріївською сільською радою належній їй відповідно до акту про право власності земельної ділянки та неналежний захист з її боку законних інтересів держави у спірних правовідносинах, з урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що саме з ініціативи сільської ради і в її інтересах позивач припинила право власності на землю, висновків суду не спростовують. Більш того, зазначена земельна ділянка після укладення правочину сільською радою у позивача не витребовувалася, що свідчить про відсутність у сторін наміру на реальне виконання угоди та припинення права власності позивача за земельну ділянку.

У зв'язку з цим не можна погодить і з доводами скарги про те, що позивач уклала правочин внаслідок власного недбальства, незнання закону, тощо.

Інші доводи апеляційної скарги також не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,312,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Волноваського району Донецької області відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Судді:

Мальцева Є.Є.

Песоцька Л.І.

Супрун М.Ю.