печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9872/15-ц
У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року суддя Печерського районного суду м. Києва Цокол Л.І., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Пенсійного фонду України заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною заявою.

Вважаю, що заяву ОСОБА_1 слід повернути останній, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів заяви, ОСОБА_1 працювала в Управлінні Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецьк та за згодою сторін 28 листопада 2014 року була звільнена з займаної посади. Вказана обставина підтверджується наданою заявником копією трудової книжки.

Разом з тим, Управлінням Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька не було здійснено повної виплати заробітної плати ОСОБА_1, у зв'язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 01 грудня 2014 року складає 8 037 грн. 22 коп., що підтверджується довідкою від 28.11.2014 року № 11574/04.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Пенсійного фонду України заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, оскільки як встановлено судом заявник ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецьк, яке є юридичною особою, що відповідає за зобов'язаннями перед працівником ОСОБА_1

Вимоги ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, як до центрального органу, повинні вирішуватись в позовному провадженні, оскільки вбачається спір про право.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

За наведених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Пенсійним фондом України, у прийнятті її заяви - слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 96, 100, 101, 210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Пенсійного фонду України заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати - відмовити.

Роз'яснити ОСОБА_1, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу суду разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.І. Цокол