АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 88-34 Головуючий у1-й інстанції - Яровенко Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

НежуриВ.А.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскент-Нафта", Комунального підприємства "Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 31 липня 2001 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аскент-Нафта» (далі - ТОВ «Аскент-Нафта») укладено договір комісії, згідно з умовами якого останнє зобов'язалося за його дорученням та за винагороду здійснити юридичні дії, внаслідок яких укласти від свого імені за рахунок позивача договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки TOB «Аскент-Нафта» не передало йому у власність придбаний за договором комісії об'єкт нерухомості, просив визнати за ним право власності на об'єкт нерухомості - «Розширення овочевої бази з 22 404 т до 26 774 т оптово-роздрібного овочевого комбінату у Дніпровському районі м. Києва», площею 12 630 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2011 року визнано за ОСОБА_5 право власності на об'єкт нерухомості - «Розширення овочевої бази з 22 404 т до 26 774 топтово-роздрібного овочевого комбінату у Дніпровському районі м. Києва», що розташований по АДРЕСА_1, - та зобов'язано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності ОСОБА_5 на зазначений об'єкт нерухомості.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2011 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У грудні 2013 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, звернулася до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, у якій зазначала, що ухвалюючи рішення від 17 квітня 2013 року про відмову в позові, апеляційний суд керувався тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2002 року, про яке заявнику стало відомо у 2013 році, право власності на спірні нежитлові приміщення визнано за ТОВ «Аскент-Нафта». Проте зазначене рішення суду першої інстанції скасоване ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2013 року, що набрала законної сили. Вказану обставину вважав нововиявленою.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, задоволено, рішення апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року скасовано, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року скасовано, передано заяву ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року заяву представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року скасовано.Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2011 року скасовано, увалено нове рішення про відмову у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 4 грудня 2014 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року скасовано, передано заяву ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника позивача - ОСОБА_9, який підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити, представників відповідача: Клименка О.В. та Панкової О.О., які заперечували проти задоволення заяви, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи заяви, колегія приходить до висновку про те, що заяву слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення (судом касаційної інстанції) є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи ухвалене за результатами розгляду заяви представника позивача про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року, касаційний суд зазначив, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня2001 року не було підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року, оскількивисновок апеляційного суду ґрунтувався на сукупності доказів, наданих сторонами.

Ураховуючи висновки і мотиви суду касаційної інстанції, які є обов'язковими, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

31 липня 2001 року між ТОВ «Аскент-Нафта» (комісіонер) та ОСОБА_5 (комітент) укладено договір комісії, предметом якого було визначено об'єкт нерухомого майна незавершеного будівництва - розширення плодоовочевої бази по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.5-9).

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договору комісіонер за дорученням комітента та за винагороду зобов'язався укласти від імені та за рахунок комітента договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості вартістю до 2 500 000 грн. у строк до 1 січня 2002 року.

3 вересня 2001 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ТОВ «Аскент-Нафта» укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - розширення плодоовочевої бази по АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_5 зазначав, що свої зобов'язання за договором комісії він виконав та передав ТОВ «Аскент-Нафта» грошові кошти у розмірі 2 500 000 грн., проте останнє придбані приміщення позивачу не передало.

Ухвалюючи рішення від 17 квітня 2013 року про відмову у позові ОСОБА_5 апеляційний суд керувався тим, що позивачем не надано суду оригіналу договору комісії від 31 липня 2001 року та підписаного директором ТОВ «Аскент-Нафта» Клименком О.В. листа від 17 грудня 2001 року про виконання умов договору комісії. Суд оцінив вказані дії як ухилення від участі в експертизі та вважав доведеним факт, що договір комісії 31 липня 2001 року між сторонами не укладався і не підписувався.

Крім того, апеляційний суд встановив, що право власності на спірний об'єкт нерухомого майна у ТОВ «Аскент-Нафта» виникло відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 3 вересня 2001 року із регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та зареєстрованого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня 2002 року.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня 2002 рокузадоволено скаргу ТОВ «Аскент-Нафта» на дії Головного управління комунальної власності м. Києва та визнано за ТОВ «Аскент-Нафта» право власності на об'єкт нерухомості - «Розширення плодоовочевої бази з 22404 т до 26774 т оптово-роздрібного плодоовочевого комбінату в Дніпровському районі м. Києва» по АДРЕСА_1, площею 12 630 кв. м. Під час розгляду скарги судом встановлено, що згідно здоговором купівлі-продажу від 3 вересня 2001 року за № 782 ТОВ «Аскент-Нафта» придбало на аукціоні 28 серпня2001 року вказаний об'єкт нерухомого майна та звернулося до Головного управління комунальної власності м. Києва із клопотанням видати свідоцтво про право власності на нього, проте у вчиненні вказаної дії було відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 серпня 2002 року скасовано, скаргу ТОВ «Аскент-Нафта» залишено без розгляду.

Положеннями ч.1 ст.361 ЦПК України визначено, що рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.361 ЦПК України, підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Звертаючись із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року, представник позивача як на нововиявлену обставину посилалась на те, що ухвалюючи указане рішення апеляційний суд обґрунтовував його рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня 2002 року, відповідно до кого право власності на спірні нежитлові приміщення визнано за ТОВ "Аскент-Нафта", однак, зазначене рішення суду першої інстанції скасоване ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2013 року, що набрала законної сили.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення від 17 квітня 2013 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, апеляційний суд, керуючись приписами ст.146 ЦПК, оцінив ненадання стороною позивача оригіналів документів як ухилення від проведення судової експертизи у справі та дійшов правового висновку про доведення факту не укладання сторонами та не підписання Договору від 31 липня 2001 року.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", скасування судового рішення (пункт 3 частини другої статті 361 ЦПК) може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

У даному випадку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ від 25 червня 2014 року встановлено, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня2001 року не було підставою для ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року, оскільки висновок апеляційного суду ґрунтувався на сукупності доказів, наданих сторонами (т.4, а.с.155 зворот).

Таким чином, ураховуючи фактичні обставини даної справи, зміст заяви в частині посилання на обставини, які сторона вважає нововиявленими, у сукупності з положеннями ч.1 ст. 361 ЦПК, роз'ясненнями п.9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № від 30 березня 2012 року "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами", суд приходить до висновку, що скасування рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 1 серпня 2002 року не може вважатись нововиявленою обставиною при перегляді у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року.

Отже передбачені процесуальним законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року відсутні.

З огляду на викладене заяву про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст.361, 365 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аскент-Нафта", Комунального підприємства "Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" про визнання права власності, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.А.Нежура