Справа №486/24/15-ц 24.03.2015 24.03.2015 24.03.2015
Провадження №22ц/784/825/15 Головуючий в першій інстанції Падалка В.О.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю представника позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_4

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

14 січня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв'язку з продовженням ним навчання в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років.

Позивачка зазначала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 03 січня 2003 році був розірваний. Від даного шлюбу вони мають повнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі денної форми навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ. Навчання її з відповідачем сина в місті Одеса потребує затрат, а саме: на харчування, на проїзд додому, на придбання навчального приладдя, на роботу на комп'ютері в інтернеті та крім того, затрати на одяг, взуття та засоби особистої гігієни. Відповідач добровільної участі у вказаних затратах не приймає.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, у твердій грошовій сумі - в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 14 січня 2015 року і до досягнення сином 23-х років, за умови його навчання. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 250 грн. щомісячно. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є батьком повнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), який навчається на денній формі навчання факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки Одеського державного університету внутрішніх справ (а.с. 7).

Згідно довідки квартального комітету № 19 м. Вознесенська до складу сім'ї ОСОБА_4 входять його дружина - ОСОБА_9 та пенсійного віку батько - ОСОБА_10 (а.с. 23).

Відповідно до довідки Вознесенського міськрайонного центру зайнятості від 29 січня 2015 року ОСОБА_4 не перебуває на обліку у державній службі зайнятості, як безробітний (а.с. 22).

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач пояснив, що дітей від другого шлюбу не має.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених ст. 199 СК України підстав для покладення на відповідача обов'язку щодо утримання сина на період навчання.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, про те, що його син знаходиться на повному державному забезпеченні, а тому не потребує матеріальної допомоги не заслуговують на увагу та ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону.

Навпаки, в суді апеляційної інстанції представником позивача надані письмові докази щодо придбання позивачкою частково форменого одягу сину для навчання та докази витрат на проїзд сина до дому.

При цьому, відповідачем не надані суду докази неможливості надання сину допомоги у визначеному судом розмірі.

Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді