У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

22 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено строковий кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит на суму 19 900 грн на строк до 9 серпня 2014 року зі сплатою 0,01% на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови надання кредиту визначені заявою позичальника і Умовами та правилами надання кредиту. Оскільки ОСОБА_3 допустив порушення виконання умов кредитного договору та своєчасно зобов'язання не виконує, банк просив стягнути достроково з нього заборгованість, що утворилась станом на 18 травня 2013 року, у розмірі 57 223,88 грн, яка складається з:16 008, 21 грн заборгованості за кредитом, 18 грн заборгованості за процентами, 5 572 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 32 424,53 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 500 грн фіксованої частини штрафу та 2 701,14 грн штрафу як процентної складової.

Заочним рішенням Старожинецького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2014 року, позов задоволено.

З ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 223,88 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування судових рішень та передачу справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з посиланням на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, умови надання якого, графік погашення та штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором визначені як у заяві позичальника, так і в Умовах та правилах надання банківських послуг. ОСОБА_3 зобов'язання за договором не виконував, тому позов є обґрунтованим і доведеним.

Такі висновки правильні.

Судом встановлено, що 10 серпня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № A32ECC9FUN0254 на суму 19 900 грн, кінцевим строком повернення якого є 9 серпня 2014 року включно, на споживчі цілі зі сплатою 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. За Умовами та правилами надання продукту «Персональний кредит», умови та порядок надання кредиту, розмір відсотків, порядок розрахунків, відповідальність сторін встановлені в заяві позичальника, якщо інше не передбачено Умовами та правилами надання продукту.

Відповідно до 2.12.3.3.3 Умов та правил надання банківських послуг при виникненні порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором, в тому числі при порушенні цільового використання коштів, за відсутності надходження коштів на рахунок для зарахування коштів згідно заяви, банк на свій розсуд має право зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. При цьому за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію і відсотки за фактичний термін його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

У п.2.12.4.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що у разі порушення позичальником термінів по сплаті відсотків за користування кредитом, зазначених у заяві і у п.2.12.3.2.2, п.2.12.3.3.3 цих Умов та правил, більш ніж на 210 днів, вся заборгованість за кредитом відповідно до заяви вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі, зазначеному в п.2.12.5.1 цих Умов і правил.

Пунктом 2.12.5.3 наведених Умов та правил встановлено, що при порушенні позичальником термінів платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, розмір відсотків, а також із графіком погашення кредиту ОСОБА_3 ознайомлений 10 серпня 2011 року.

Рекомендованим листом від 10 жовтня 2012 року ПАТ «Акцент-Банк» надіслав ОСОБА_3 вимогу про необхідність сплати простроченої заборгованості, що виникла станом на жовтень 2012 року, та про намір порушити перед судом питання про дострокове стягнення заборгованості у повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору, вимоги кредитодавця протягом 10 календарних днів банку ОСОБА_3 не виконав.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, правильно оцінили надані сторонами докази і дійшли обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитом, сплати процентів та пені, комісії і штрафу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що він не був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2127/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар С.О.Карпенко Д.О.Остапчук