Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Апалькова О.М. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 325/1222/15-ц
13 жовтня 2015 року Справа № 22ц/778/5194/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Бурак А.В.

при участі: прокурора - адвоката -

___________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 23.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, посилаючись на те, що під час шлюбу з відповідачем вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1. На придбання зазначеного майна були використані її особисті кошти, отримані від родичів. Натепер, між ними немає згоди щодо здійснення прав надбаним майном. Тому з підстав п.3 ч.1 ст.57 СК прохала визнати за нею право власності на спірний житловий будинок.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 23.07.2015 року заявлений позов відхилений.

У скарзі позивач не погоджується з рішенням суду й стверджував, що суд безпідставно не врахував те, що на купівлю житлового будинку були використані кошти які належали їй особисто, у зв'язку з чим покликала скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи колегія суддів судової палаті з розгляду цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Із справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 08.10.2011 року по 16.03.2015 року (а.с.7,9).

Житловий будинок АДРЕСА_1 придбали за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04.11.2013 року, тобто за час шлюбних стосунків (а.с.22).

За змістом договору, квартира була куплена за 70 000 грн. і обумовлені договором гроші продавцю були передані чоловіком позивача (відповідачем у справі), який водночас й був покупцем згаданого житлового будинку (а.с.23,53).

Згідно з ст.60 СК майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною власністю.

Стаття ст.68 ч.1 СК визначає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

У ст.328 ЦК України йдеться, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Окремо нормами ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Разом з тим, відповідно до вимог п.2,4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тобто, названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Заявник обстоював свою позицію тим, що у жовтні 2013 року її мати та бабуся відчужили за 70 000 грн. належну їм на праві сумісної власності квартиру, а отримані кошти передали їй (позивачу) для придбання в особисту власність спірного житлового будинку (Договір відчуження а.с.10).

Згідно зі ст.57,58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Нормами ст.60 ЦПК України окреслено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Належних доказів того, що саме зазначені грошові кошти були направлені на придбання спірного майна у справі не немає.

Не надано доказів і про те, що кошти від родичів взагалі були передані позивачу у особисту власність (як-то: договір дарування, пожертви чи інше).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У справі була досліджена нотаріально посвідчена заява позивача від 04.11.2013 року у якій вона твердо надала чоловікові згоду на купівлю спірного житлового будинку й саме за гроші набуті ними в період шлюбних стосунків й це засвідчила особистим підписом (а.с.89).

При цьому, із заяви також слідує, що нотаріус роз'яснив заявнику норми ст.60,65 СК, які регулюють набуття подружжям майна у сумісну власність.

З урахуванням викладеного, посилання на підтвердження факту належності їй особисто коштів, які були сплачені нею за спірне майно свідками не є прийнятними.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявлений позов суд вирішив з урахуванням зазначених обставин і вимог закону, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 23.07.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: