АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3817/15 Справа № 201/9454/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ 21 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових сум, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 17.07.2014 року звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, який неодноразово нею уточнювався / т. 1 а. с. 2-4, 25-26, 72-73,176-177 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 31.01.2014 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 строком на 4 місяці, тобто з 31.01.2014 року по 30.04.2014 року, зі строком повернення вкладу 30.04.2014 року. За цим договором банк прийняв від неї грошову суму вкладу в розмірі 125000 грн. під 17% річних.

Крім того, 16.06.2005 року міх нею-позивачкою та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065, згідно якого банком було відкрито поточний рахунок у валюті (долар США) та здійснювалося розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до п. 9 цього договору строк дії договору не обмежений. Згідно п. п. 5,6 договору банк зобов'язаний забезпечити зберігання переказаних на рахунок коштів та на вимогу клієнта своєчасно і в повному обсязі розраховуватися з ним.

Після закінчення встановленого договором № SAMDNWFD300 від 31.01.2014 року строку вкладу та відповідно до умов договору № SAMDNO8065 від 16.06.2005 року позивачка звернулася 16.05.2014 року до банку з заявою про видачу їй грошові кошти, надавши їй можливість користуватися банківським вкладом та поточним рахунком на материкові території України, але банк відмовився виконати свої договірні зобов'язання з посиланнями на постанову НБУ від 06.05.2014 року № 260 про вимушене припинення своєї діяльності на території АР Крим та м. Севастополь, не зважаючи на те, що постанова НБУ не містить заборону подальшої співпраці зі своїми клієнтами - фізичними особами на материковій території України.

Банківська картка позивачки, на яку нараховувалися проценти по вкладу згідно договору № SAMDNWFD300 від 31.01.2014 року, з середини березня місяця 2014 року заблокована, нарахування процентів на картку банком не здійснювалося, видача коштів з поточного рахунку, згідно договору № SAMDNO8065 від 16.06.2005 року, банком припинена з 17.03.2014 року.

Позивачка вважає, що тимчасова окупація півострова Крим та припинення діяльності банків на окупованій території не є підставою для відмови банку від виконання своїх договірних зобов'язань.

Позивачка є громадянкою України та переміщеною особою з тимчасово окупованої території України на її материкову частину, де зареєстрована в м. Івано-Франківську, але вона з вини банку позбавлена можливості користуватися належними їй коштами, а отже і позбавлена можливості облаштувати своє життя.

За таких обставин, позивачка змушена звернутися до суду з позовом, де просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь: за Договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 від 31.01.2014 року 166485,01 грн., де: 125000 грн. - сума грошового вкладу, 17219,60 грн. - сума процентів по вкладу, 2640,41 грн. - три проценти річних, 38943,73 грн. - інфляційні нарахування та за Договором про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065 від 16.06.2005 року - 430134,30 грн.

Крім того, позивачка вважає, що невиконанням договірних зобов'язань банком спричинено їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. та яку просила стягнути з відповідача на її користь / т. 1 а. с. 2-4, 25-26, 72-73,176-177 /.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні її позовних вимог / т. 1 а. с. 87-92 /.

З рішенням суду першої інстанції від 27.01.2015 року не погодилася позивачка, яка звернулася до суду з апеляційною скаргою, де просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивачка вважає, що судом неправильно та неповно встановлені обставини справи та неправильно встановлені правовідносини, що виникли між сторонами / т. 1 а. с. 99-101 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду, в силу ст. 309 ЦПК України, - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачці в її позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних доказів, щодо укладення договорів та внесення грошових сум на рахунки, а також з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за договором банківського вкладу та договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку, укладеними на території АР Крим, - до припинення її окупації. Крім того, суд першої інстанції вважає, що виплати позивачці по її рахункам повинен здійснити АНО «Фонд захисту вкладників», який створений Російською Федерацією.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 31.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (в особі голови Правління Дублета О.В.) та ОСОБА_2 було укладено Договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 (далі Договір депозитного вкладу) строком на 4 місяці, тобто з 31.01.2014 року по 30.04.2014 року, зі строком повернення вкладу 30.04.2014 року, але якщо по закінченню строку вкладу клієнт банку не заявив банку про бажання забрати свої грошові кошти, вклад автматично продовжується ще на один строк. За цим договором банк прийняв від позивачки грошову суму вкладу у розмірі 125000 грн. під 17% річних.

Згідно ж п. п .6, 8 цього спірного договору - якщо по закінченню строку вкладу клієнт банку не заявив про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк і новий строк вкладу починається з дня, що слідує за датою закінчення попереднього строку договору, а проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів найменування та строку, діючого в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткової угоди до договору /т. 1 а. с. 5-6/.

Відповідно до п.18 Договору депозитного вкладу (оформленого спеціалістом по обслуговуванню клієнтів ОСОБА_4, яка має особистий номер НОМЕР_1 ) - при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови Правління банку та відтворення відтиску печатки банку технічними печатними засобами.

На підставі Договору депозитного вкладу банком було відкрито позивачці особистий рахунок НОМЕР_2 та рахунок/карту НОМЕР_3.

Згідно п. 25 Договору депозитного вкладу залишок вкладу на 31.01.2014 року, тобто на момент укладення договору, складає 125000 грн., що підтвердили обидві сторони підписавши цей договір.

Також, судом встановлено, що 16.06.2005 року між та ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065 (далі Договір поточного рахунку), згідно якого банком було відкрито позивачці поточний рахунок НОМЕР_4 у валюті (долар США) та здійснювалося розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до п. 9 цього договору строк дії договору не обмежений. Згідно п. п. 5,6 договору банк зобов'язаний забезпечити зберігання коштів клієнта, здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта по готівковим і безготівковим розрахункам, здійснювати своєчасне зарахування і списання коштів на/з рахунку та на вимогу клієнта своєчасно в повному обсязі розраховуватися з ним / т. 1 а. с.7 /.

Факт укладення між сторонами спірних договорів депозитного вкладу та поточного рахунку і внесення позивачкою депозитного вкладу та грошових коштів на поточний рахунок в установу банку підтверджується наданими для огляду суду апеляційної інстанції оригіналами: вище зазначених договорів (копії яких знаходяться в матеріалах справи в т. 1 а. с. 5-6, 7); квитанцією від 31.01.2014 року (яка містять підпис касира) про внесення ОСОБА_2 на рахунок НОМЕР_2, що відкритий по Договору депозитного вкладу, грошової суми в розмірі 125000 грн. / т. 1 а. с. 74 /. Факт внесення позивачкою депозитного вкладу в розмірі 125000 грн. підтверджується і п.25 Договору депозитного вкладу / т. 1 а. с. 5-6 /.

На підтвердження доводів про існування на час розгляду справи невиконаних ПАТ КБ «Приватбанк» перед позивачкою грошових зобов'язань підтверджується і наданою позивачкою до суду довідкою банку від 06.05.2014 року № 25454952, що отримана позивачкою з інтернетсайту банку (Інтернет-банк Приват 24), яка була оглянута в судовому засіданні (копія якої знаходиться в т.1 на а. с. 15), відповідно до якої ОСОБА_2 має у ПАТ КБ «Приватбанк» поточний рахунок фізичної особи НОМЕР_4, тобто рахунок НОМЕР_4 (який оформлено 16.06.2005 року) залишок грошових коштів на якому (станом на 06.05.2014 року) 27296,31 доларів США та рахунок «Стандарт» НОМЕР_2, тобто рахунок НОМЕР_2, залишок грошових коштів на якому (станом на 06.05.2014 року) 125000 грн. / а. с. 15 /.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачка надала всі наявні у неї докази укладення з банком спірних договорів та внесення відповідних грошових сум, а відповідач не надав жодного доказу в спростування укладення таких договорів з позивачем, відкриття рахунків та внесення відповідних сум не зважаючи на те, що апеляційним судом 08.04.2015 року було оголошено перерву по справі та зобов'язано відповідача надати до 10.05.2015 року відповідні докази, які з урахуванням правовідносин, що склалися між сторонами, знаходяться лише у відповідача (зокрема, надати виписки по рахункам, які були відкриті по обом спірним договорам, а в разі відсутності таких рахунків чи їх закриття надати відповідну довідку за підписом голови Правління банку чи іншої посадової особи та скріпленою печаткою банку) /т. 1 а. с. 1172-173/.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 20.05.2014 року звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою де просила зняти обмеження з її рахунків та вивести їх з Криму на обслуговування до інших відділень банку на материковій території України, оскільки вона позбавлена можливості вирішувати всі свої фінансові проблеми у зв'язку з переїздом на проживання на материкову територію України, як і позбавлена грошових коштів для свого лікування і таке інше / т. 1 а. с.12 /. На це звернення грошові кошти позивачці банком не були повернені, банк, у відповіді на це звернення, послався на припинення своєї діяльності на території Криму та на те, що відшкодування матеріальної шкоди в результаті тимчасової окупації покладається на державу, що здійснює окупацію /т. 1 а. с. 13-14/.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, - банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 (далі - "Інструкція"), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29.10.2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з вище наведеного, позивачка надала суду для огляду оригінали договорів та квитанцій, що мають підпис касира (копії яких залучені до матеріалів справи), які є належними доказами по справі, оскільки вони оформлені у відповідності з вимогами чинного законодавства, тобто в суді знайшли своє підтвердження обставини щодо укладення між сторонами спірних договорів депозитного вкладу та поточного рахунку і внесення позивачкою відповідних грошових сум (вкладів).

За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобов'язання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки договори депозитного вкладу та поточного рахунку були укладений між позивачкою ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Згідно зі ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», - банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Отже, довідка № 25454952 від 06.05.2014 року, про наявність в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритих на ім'я позивачки ОСОБА_2 рахунків та наявність на них грошових коштів, - яка була отримана позивачкою на її запит з інтернетсайту ПАТ КБ «Приватбанк» (Інтернет-банк Приват24) та підписана начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ Чорним А.В. та завірена печаткою банку (з використовується відтворення підпису начальника департаменту та відтворенням відтиску печатки банку технічними печатними засобами), є належним доказом по справі, оскільки ця довідка видана ще до припинення діяльності підрозділів ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим і повноважною на те особою (доказів про те, що начальник управління не вправі був підписати цю довідку чи якихось інших доказів в спростування цієї довідки банк суду не надав). Крім того, умовами договору, що укладений між позивачкою та банком 31.01.2014 року, передбачено, що баланс по вкладу позивачка може дізнатися через систему «Приват24» і таке інше ( п.16 Договору).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Судом встановлено, що позивачка є громадянкою України, яка зареєстрована та проживає на материковій території України АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 03.11.2014 року № / т. 1 а. с. 68 /.

Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеними з позивачкою договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу і грошових коштів, як по Договору депозитного вкладу так і по Договору поточного рахунку є порушенням умов цих договорів і наведених вище норм ЦК України і інших Законів.

Відповідачем не доведено суду, що його дії, щодо неповернення грошових сум по двом спірним договорам, відповідають вимогам укладених договорів або закону.

Вище наведене свідчить про наявність у банку обов'язку виплатити позивачці суми її депозиту та поточного рахунку.

На наведені вище факти суд першої інстанції не звернув уваги, у повному обсязі не встановив фактичні обставини, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення незаконного рішення.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При вище викладених обставинах справи, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2, щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів на її-позивачки користь, підлягають задоволенню, тобто слід стягнувти з банку на користь позивачки за Договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 від 31.01.2014 року 166485,01 грн., де: 125000 грн. - сума грошового вкладу, 17219,60 грн. - сума процентів по вкладу, 2640,41 грн. - три проценти річних, 38943,73 грн. - інфляційні нарахування, та за Договором про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065 від 16.06.2005 року - 430134,30 грн. / т. 1 а. с. 72-73, 176-177 /.

Отже, виходячи з встановлених судом обставин справи, умов укладеного договору від 31.01.2014 року та норм матеріального права, що вище зазначені в даному рішенні, - колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивачки про стягнення з банку на її користь відсотків по вкладу за період з 01.02.2014 року (з дня нарахування процентів встановленого договором) по 12.01.2015 року (подання уточнених позовних вимог), в загальній сумі 17219,60 грн. Розрахунки цієї сум позивачкою проведено правильно у відповідності з вимогами чинного законодавства та умовами договору, тобто з застосуванням процентної ставки 17% річних (яка передбачена договором) та 19% і 21%, які встановлені банком по депозитним вкладам в послідуючий період, і застосовані вони позивачкою у відповідності з умовами Договору депозитного вкладу, зокрема п. п. 6,8 Договору / т. 1 а. с. 72-73, 176-177 /.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов'язання з повернення банківського вкладу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, а отже є всі правові підстави про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних по обох спірних договорах.

Отже, з банку на користь позивача підлягають стягненню по договору від 31.01.2014 року інфляційні нарахування (за період з 01.05.2014 року по 01.01.2015 року), що складають 38943,73 грн. ( 125000 грн. х 1,173 = 146625 грн. - 125000 грн. = 38943,73 грн.).

Також, з банку на користь позивача підлягають стягненню по договору від 31.01.2014 року 3% річних за період з 01.05.2014 року по 12.01.2015 року (дата подачі уточнених позовних вимог), тобто за 257 днів, - в сумі 2640,41 грн. (125000х3х157:3654;100=2540,41).

Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджується вище зазначеними письмовими доказами, між сторонами укладено Договір про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065, згідно якого банком було відкрито поточний рахунок НОМЕР_4 у валюті (долар США) та здійснювалося його розрахунково-касове обслуговування. На цьому поточному рахунку позивачки в установі банку, станом на 06.05.2014 року, знаходилось 27296,31 доларів США, які належать позивачці і які банк повинен повернути останній.

Відповідно до ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язання визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, вимоги позивачки, щодо стягнення з відповідача на її користь коштів, що знаходяться на її поточному рахунку згідно договору від 16.06.2005 року, в сумі 430134,30 грн. (27296,32х1575,7965;100=430134,30), виходячи із офіційного курсу відповідної валюти, який станом на 12.01.2015 року склав 1575,7965 грн. за 100 доларів США, - є законними та обґрунтованими.

Розрахунок вище вказаних сум позивачкою проведено правильно у відповідності з встановленими обставинами, умовами договорів та вимогами чинного законодавства / т.1 а. с. 72-73, 176-177 /.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з банку на її користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка нібито спричинена їй в результаті невиконання договірних зобов'язань за спірними договорами, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити в цих вимогах, так як позивачкою не надано доказів в підтвердження спричинення їй моральної шкоди і законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Також, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про стягнення з банку на її користь понесених судових витрат, пов'язаних з явкою до суду, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України - до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема і витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду.

Розподіл судових витрат між сторонами визначений ст. 88 ЦПК України, зокрема частиною першою цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що справа в суді першої інстанції (Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська) призначалась до розгляду по суті 31.07.2014 року, 07.10.2014 року та 16.12.2014 року / т. 1 а. с. 1,21,22,70 / і позивачка, у відповідності з вимогами процесуального законодавства, з'являлась до суду у ці дні, а оскільки на той час вона проживала на тимчасово окупованій території Криму - в м. Севастополі, то вона і змушена була витрачати грошові кошти на проїзд до м. Дніпропетровська та проживання в м. Дніпропетровську.

Понесені позивачкою витрати, що пов'язані з явкою до суду 31.07.2014 року, 07.10.2014 року та 16.12.2014 року, склали суму 2036, 49 грн. і ці витрати підтверджені нею в повному обсязі відповідними квитками та чеками, які знаходяться в матеріалах справи / т. 1 а. с. 30,31,189-199 /.

Таким чином, в силу ст. ст. 79,88 ЦПК України, з банку на користь позивачки підлягають стягненню і витрати понесені позивачкою у зв'язку з явкою до суду в сумі 2036,49 грн.

Крім того, з відповідача, тобто ПАТ КБ «Приватбанк», згідно ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», у зв'язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_2 (яка була звільнена від сплати судового збору), підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 6090 грн.

Керуючись ст. ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за договором банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD300 від 31 cічня 2014 року 166485,01 грн. (сто шістдесят шість тисяч чотириста вісімдесят п'ять грн.. 01 коп.), де: 125000 грн. - сума грошового вкладу, 17219,60 грн. - сума процентів по вкладу, 2640,41 грн. - три проценти річних, 38943,73 грн. - інфляційні нарахування.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за договором про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи № SAMDNO8065 від 16 червня 2005 року 430134,30 грн.(чотириста тридцять тисяч сто тридцять чотири гривні 30 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі (витрати пов'язані з явкою до суду) в розмірі 2036,49 грн. (дві тисячі тридцять шість гривень 49 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6090 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: