Справа № 367/7157/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/1745/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 49 24.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Антоненко В.І.,

суддів: Гуля В.В., Касьяненко Л.І.,

за участю секретаря - Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та стягнення неустойки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом, який мотивувала тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі в період 2006 - 2012 років. В шлюбі народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Ірпінського міського суду від 17 жовтня 2011 року із відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх заробітку щомісячно, починаючи з 26 серпня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. 25 квітня 2012 року державним виконавцем ВДВС Ірпінського МУЮ було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість ОСОБА_1 нарахована відповідно до середньомісячного заробітку по Ірпінському регіону за 2011-2014 роки складала 8 783,42 грн. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 134 790,48 грн. Відповідачем 28 листопада 2014 року та 12 січня 2015 року були сплачені кошти в сумі 8 785,00 грн. на утримання дитини. Також, згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах ВДВС Ірпінського МУЮ за період з 25 квітня 2012 року по 26 січня 2015 року від 26січня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 2 146,06 грн. У зв'язку із наведеним просила стягнути із відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 в сумі 2 146,06 грн., неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 134 790.48 грн. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_3. і/н НОМЕР_2, пеню за несплату аліментів в розмірі 134 790,48 грн. Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і/н НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. і/н НОМЕР_2 судовий збір в розмірі - 1 347,90 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період 2006 - 2012 років. У шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2011 року із ОСОБА_1 на користь позивача було стягнуто аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх заробітку щомісячно, починаючи з 26 серпня 2011 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно. На виконання вказаного рішення судом 11 листопада 2011 року був виданий виконавчий лист. 25 квітня 2012 року було відкрито виконавче провадження №32466513 про примусове виконання виконавчого листа №2-1779/11. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1779/11 від 11 листопада 2011 року, складеного державним виконавцем Бобровою К.С., загальна сума заборгованості за період з 2011 року по 2014 рік станом на листопад 2014 року склала 8783,42 грн.

.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з положень ст. ст. 187, 194, 196 СК України та прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а позов підлягає частково задоволенню.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувану і боржнику.

Відповідно до положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до роз»ясень, викладених у пункті 22 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна вкладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

З матеріалів справи вбачається, що в основу судового рішення покладено розрахунок заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1779/11 від 11 листопада 2011 року, складений державним виконавцем Бобровою К.С., відповідно до якого загальна сума заборгованості за період з 2011 року по 2014 рік становить 8783,42 грн. (а.с. 16), та розрахунок пені, наданий позивачкою (а.с. 4 - 8).

При цьому суд у порушення вимог ст. 159 ЦПК України не перевірив доводи відповідача про те, що він регулярно сплачував аліменти на дитину у визначеному державним виконавцем розмірі, перераховуючи кошти на картковий рахунок позивачки у філії ПАТ КБ «Надра», та у порушення вимог ст.. 10 ЦПК України не роз»яснив відповідачу необхідність надати відповідні докази та не попередив його про наслідки не вчинення даних дій, і ухвалив передчасне рішення.

З наданих відповідачем до апеляційної скарги доказів: квитанцій про сплату коштів, довідки ТОВ «Планета Пластик», розрахунку заборгованості, складеному державним виконавцем станом на 5 лютого 2015 року (а.с. 83 - 101), вбачається, що відповідач регулярно сплачував аліменти на дитину, тільки періодично у нього були відсутні проплати за окремі місяці.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач спілкується з дитиною, приймає участь у її вихованні, купує їй вартісні речі окрім сплати аліментів.

Надані докази свідчать про відсутність вини відповідача у несплаті аліментів за окремі місяці періоду, за який відповідач повинен сплачувати аліменти.

Крім того у справі відсутні докази того, що відповідач повідомлявся державним виконавцем про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів відповідно до приписів ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для часткового задоволення позову про стягнення пені з ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та стягнення неустойки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді: