Справа № 750/4123/15-ц
Провадження № 2/750/1707/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Коверзнева В. О.,

при секретарі Мачачі І. П.,

за участю: сторін, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики та боргової розписки,

в с т а н о в и в:

24.04.2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики грошей від 07.04.2015 року в сумі 209974 грн 67 коп. та 2099 грн 75 коп. у відшкодування судових витрат.

28.05.2015 року відповідач подав до суду зустрічний позов до позивача про визнання недійсним укладеного сторонами 07.04.2015 року договору позики грошей з підстав, встановлених статтею 231 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що фактично грошові кошти від позивача не отримував, а підписав оскаржуваний договір всупереч своєї волі внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку інших осіб.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні. Зустрічний позов не визнав.

Відповідач підтримав зустрічний позов, а в задоволенні первісного позову просив відмовити. Будучі допитаним судом в якості свідка відповідач показав, що він займається підприємницькою діяльністю і орендує офісне приміщення за адресою: м. Чернігів, вул. 77 Гвардійської дивізії, 1А. 07.04.2015 року о 17 год. до нього в кабінет зайшов працівник служби безпеки ТОВ «Страйд С», що розташоване в цьому ж приміщенні, ОСОБА_5 разом із невідомим йому чоловіком і запросив пройти в інший кабінет. Зайшовши до кабінету вказані особи силоміць забрали в нього мобільний телефон, після чого почали вимагати віддати їм кошти. Коли він попитався покинути офісне приміщення, вказані особи почали примусово утримувати, при цьому погрожували фізичною розправою йому та членам його родини. В 19 год. 44 хв. йому вдалося надіслати своїй дружині SMS повідомлення, в якому він просив дружину забрати дитину і покинути квартиру, оскільки побоювався за їх життя і здоровя. В подальшому, не витримавши психологічного тиску, він підписав договір позики грошей і боргову розписку про нібито їх фактичне отримання від позивача. Під час незаконного утримання та здійснення психологічного тиску, а також при підписанні договору позики грошей позивача в приміщенні не було. Формуляр договору йому надав ОСОБА_5 У його присутності позивач договір позики не підписував, а вільні графи, в яких необхідно було проставити паспортні дані та підпис позивача залишилися незаповненими. Лише після цього йому дозволили піти додому. Це було 08.04.2015 року о 00 год. 30 хв. Одразу після цього він зустрівся із своїм кумом ОСОБА_6 і розповів все, що сталося.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 (дружина відповідача) показала, що 07.04.2015 року наприкінці робочого дня вона зателефонувала чоловіку, однак його телефон був відключений. Він зявився в мережі лише о 19.40. Після цього вона отримала від чоловіка SMS наступного змісту: «Пускай тебя кто-то заберет». Вона дуже перелякалася, оскільки раніше чоловік розповідав їй, що з 03.04.2015 року за ним хтось стежить. Вона одразу зателефонувала куму (ОСОБА_6 В.), який працює таксистом і попросила його відвезти її до свекрухи, але той повідомив, що зараз він зайнятий. Тоді вона зателефонувала свекрусі (ОСОБА_7 П.), розповіла, що сталося і попросила приїхати за нею і забрати разом з дитиною до себе. Побоюючись за життя чоловіка, в період часу з 20.00 до 24.00 год. вона телефонувала йому кожні 20 хв., проте чоловік не відповідав. Лише на початку першої години ночі 08.04.2015 року відповідач надіслав повідомлення, що з ним все нормально. Коли відповідач приїхав додому то розповів, що його утримували в офісі та змусили підписати договір позики і розписку про отримання грошей.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 (кум відповідача) показав, що 07.04.2015 року в вечірній час він неодноразово проїжджав на автомобілі біля офісного приміщення, в якому працює відповідач, і бачив біля нього припаркований автомобіль відповідача. 08.04.2015 року о 01 год. 30 хв. до нього приїхав відповідач і розповів, що під впливом погроз його змусили підписати договір позики і боргову розписку про отримання грошових коштів, які він фактично не позичав.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони уклали Договір позики грошей на суму 207468 грн зі строком повернення до 14.04.2015 року, який датований 07.04.2015 року. На підтвердження фактичного отримання зазначеної у Договорі грошової суми відповідач видав боргову розписку (а. с. 5-8).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частини першої статті 231 цього Кодексу правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Показаннями допитаних судом свідків, які в сукупності узгоджуються між собою, повністю підтверджується, що відповідач підписав Договір і видав боргову розписку проти його справжньої волі, саме внаслідок застосування до нього з боку працівника служби безпеки ТОВ «Страйд С» ОСОБА_5 разом з невідомим відповідачу чоловіком психологічного тиску та погроз фізичною розправою, а також фактичного позбавлення волі, що відбувалося в період часу з 17 год. 07.04.2015 року до 00 год. 30 хв. 08.04.2015 року.

Під час заповнення відповідачем формуляра Договору та боргової розписки та їх підписання позивач присутнім не був і Договір не підписував. Вказане доводиться не лише показаннями відповідача, але й шляхом дослідження тексту обох примірників Договорів. Так, примірник Договору, що був переданий відповідачу (а. с. 26-28) не містить паспортних даних, ідентифікаційного коду і підпису позивача, а в примірнику Договору і борговій розписці, які надав суду позивач (а. с. 39-42), вказані реквізити заповнені, проте самим позивачем. Зазначене дає суду підстави для висновку, що реквізити позивача було внесено в бланки Договору і боргової розписки пізніше, а не в момент їх складання.

За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для визнання Договору недійсним.

За змістом частини другої статті 1047 ЦК України розписка позичальника є доказом укладення сторонами договору позики та його умов, а не самим договором позики, в розумінні положень розділу ІІ (Загальні положення про договір) цього Кодексу. Тому, на розписку не поширюються положення Кодексу щодо недійсності правочинів, у звязку з чим боргова розписка відповідача не підлягає визнанню судом недійсною за правилами недійсності правочинів.

Виходячи з цього, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Визнання недійсним Договору повністю виключає можливість стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за ним, у зв"язку з чим відсутні підстави для задоволення первісного позову.

Керуючись статтями 10, 79, 88, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково. Визнати недійсним укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір позики грошей від 07.04.2015 року.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243 грн 60 коп. у відшкодування понесених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.07.2015 року.

Суддя В. О. Коверзнев