Справа № 404/9374/14-ц
Номер провадження 2/404/482/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Бершадської О.В.

при секретарі - Домарецькому Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа- Комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №3 про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради звернувся в суд із позовом, яким після уточнення заявлених вимог з врахуванням заяви від 16.03.2015 року, просить виселити ОСОБА_1 разом із його неповнолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення. Вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда. На підставі ордеру №22 від 19.02.1991 року в спірній квартирі проживав ОСОБА_3, який помер 11.03.2014 року, після смерті якого , працівники КРЕП№3 квартиру опечатали. 26.09.2014 року о 9 годині, комісією у складі працівників КРЕП№3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири. При виході на місце з»ясовано, що печатку КРЕПа№3 з вхідних дверей квартири зірвано, та як пояснила мешканка сусідньої квартири, що до квартири заходив брат померлого - відповідач та надала його номер телефону. Після телефонного дзвінка , брат померлого, відповідач в справі особисто з»явився та надав доступ до помешкання. Працівниками КРЕП відповідачу було роз»яснено , що квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда та запропоновано , як рідному брату померлого забрати наявне в квартирі майно, на що відповідач попрохав надати йому час . При цьому, було досягнуто домовленості, що за вихідні квартиру він звільнить від майна померлого . Проте, 29.09.2014 року було виявлено, що квартиру №76 самовільно зайнято відповідачем, яку добровільно звільняти не бажає. Вважають, що відповідач разом із своїм неповнолітнім сином , без належної правової підстави зайняли вищевказану квартиру та здійснюються нею незаконне користування, що є власністю територіальної громади м. Кіровограда, що перешкоджає Кіровоградській міській раді здійснити розпорядження спірною кімнатою шляхом видачі ордеру на дану житлову площу особам, які потребують одержання житлового приміщення у гуртожитку.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав , просив задовольнити, на їх обґрунтування послався на обставини, які викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 , який також одночасно представляє законні права та інтереси залученого згідно ухвали суду від 17.03.2015 року ( а.с. 100) співвідповідача неповнолітнього ОСОБА_2, та представник ОСОБА_1, в суді позов не визнали, у його задоволенні просили відмовити із-за його безпідставності, необґрунтованості . Вказували на те, що ніяким чином , ними , не порушувались права позивача ( а.с. 66-69, 106-108, 121-123).

Третя особа - Комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №3, його представник в судове засідання не з»явився, повідомлявся, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримання заявлених позивачем вимог ( а.с. 27).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає також у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді в квартирі 75, та є сусідкою ОСОБА_3, який проживав у квартирі №76 та помер у березні 2014 року. У вказаній квартирі померлий проживав з 90 х років, постійно. Останні чотири роки в квартирі також проживали відповідач із своїм сином , вони доглядали померлого , організовували його похорони. При опечатуванні квартири працівниками ЖЕКа вона телефонувала відповідачу для того, щоб той з»явився до квартири .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-115цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України у застосуванні одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Судом з»ясовано, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда, що підтверджується довідкою обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» від 03.10.2014 року за №672-17/20, згідно якої правова реєстрація житлового будинку по пр. Правди, 5 проведена за Кіровоградським міськвиконкомом на підставі реєстраційного посвідчення від 06.09.1963 року. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Згідно ордера №22 від 19.02.1991 року, у квартирі №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді проживав та був зареєстрований ОСОБА_3, який помер 11 березня 2014 року ( а.с.16, 53).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , який працював на ПУВКГ трактористом , спірна квартира була надана , як службова, згідно виписки з протоколу №56 від 02.01.1991 року та рішення виконкому Кіровоградської міської Ради №103 від 13.02.1991 року ( а.с. 13). Проте, із наданої копії трудової книжки, запис в ній , що ОСОБА_3 працював трактористом відсутній ( а.с. 97-98). З 31.08.2004 року звільнився із ОКВП »Дніпро-Кіровоград». Померлий розірвав трудові відносини з підприємством ОКВП »Дніпро-Кіровоград 31.08.2004 року та продовжував проживати в квартирі, користуватися нею по день смерті. Інших осіб в квартирі не зареєстровано.

Після смерті квартиронаймача працівниками КРЕПу №3 квартира була опечатана. 26.09.2014 року о 9 годині, комісією у складі працівників КРЕП№3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири.

Також з»ясовано, зі слів свідка ОСОБА_4 , що в квартирі проживав з 2010 року відповідач ОСОБА_1, а пізніше і неповнолітній ОСОБА_2, які доглядали за хворим ОСОБА_3. При цьому, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з листопада 2002 року по пров. Водозбірному , 5 в м. Кіровограді ( а.с. 58, 96).

Відповідачу було запропоновано звільнити спірну квартиру .

За змістом ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі (ст. 59 ЖК України).

Згідно ч. 1 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЖК України, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (с. 124 ЖК України).

Відповідно до приписів ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді справи (за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення) предметом доказування повинно бути: втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 зі змінами,внесеними постановами від 10.03.1989 року №2, ВІД 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15, у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому , слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових, а в будинках колгоспів - з часу затвердження виконавчим комітетом відповідної Ради рішення загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених.

Рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради про включення спірної квартири до числа службових, відсутнє.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Спосіб поновлення порушеного права позивача відповідає вимогам ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Суд дійшов висновку про виселення відповідачів із квартири № 76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення, оскільки при розгляді справи не було встановлено правових підстав для визнання за відповідачами права на користування спірним житловим приміщенням, останні не є членами сім»ї померлого, вселились в зазначене приміщення для догляду за хворим ОСОБА_3, який помер у березні 2014 року та на даний період користуються цим приміщенням , без правових на це підстав, а відтак вимоги є законними та обгрунтованими, підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути із ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради -243,60 грн. внесеного судового збору.

На підстави вищевикладеного та керуючись ст. ст. 3 , 10 , 11, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа- Комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство №3 про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення-задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 разом із його неповнолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради -243,60 грн. внесеного судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда