УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську, Самарська районна у місті Дніпропетровську рада, про усунення перешкод в реалізації права власності на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську, Самарська районна у місті Дніпропетровську рада, про усунення перешкод в реалізації права власності на домоволодіння, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 609 кв. м., а поряд із її домоволодінням за адресою по АДРЕСА_2 проживають відповідачі, які в порушення санітарних вимог розташували дві зливні ями біля її будинку на відстані 1,5-1,9 м., що завдало їй значних матеріальних збитків та призводить до поступового руйнування будинку і гаражу. Крім того, ОСОБА_7 збудував огорожу між домоволодіннями висотою 2,2-2,4 метри, що перешкоджає проникненню сонячного світла в будівлю і на земельну ділянку.

Такими своїми діями відповідачі спричини їй матеріальну та моральну шкоду, тому з врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідачів завдану їй матеріальну шкоду, яка визначена висновком експерта, моральну шкоду у розмірі 6 тис. грн, зобов'язати їх перенести вигрібні ями на відстань не менше 15 метрів від її будинку і гаража та знести металеву огорожу, а також зобов'язати відповідачів надати їй право користування метровою зоною навколо належного їй гаража для здійснення його технічного обслуговування.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_8 перенести вигрібні ями з позначками № 4 та № 5 згідно технічного паспорту станом на 18 листопада 2013 року, які розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_2, на відстань не менше 15 метрів від будинку АДРЕСА_1 у відповідності до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень».

Зобов'язано ОСОБА_8 встановити огорожу № 3 згідно технічного паспорту станом на 18 листопада 2013 року, яка розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2, у відповідності до п. 4 норм ДБН 441-72, а саме, висотою не більше 1,2-1,6 метрів, яка повинна бути прозорою із металевої сітки або залізобетонна гратна і не перешкоджати інсоляції території та приміщень власника житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь позивача: матеріальну шкоду в розмірі 12 519 грн 60 коп., як вартість ремонтно-відновлювальних робіт внутрішнього оздоблення приміщень 1-2 - (7,7 кв. м.) - кухні та 1-3 - (15,2 кв. м.) - житлової кімнати в житловому будинку АДРЕСА_1; моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_8 перенести вигрібні ями з позначками № 4 та № 5 згідно технічного паспорту станом на 18 листопада 2013 року, які розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_2, на відстань не менше 15 метрів від будинку АДРЕСА_1 у відповідності до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», встановлення огорожі № 3 згідно технічного паспорту станом на 18 листопада 2013 року, яка розташована на території домоволодіння АДРЕСА_2, у відповідності до п. 4 норм ДБН 441-72, а саме, висотою не більше 1,2-1,6 метрів, яка повинна бути прозорою із металевої сітки або залізобетонна гратна і не перешкоджати інсоляції території та приміщень власника житлового будинку АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 12 519 грн 60 коп., моральної шкоди у розмірі 1 тис. грн., судового збору в розмірі 458 грн 80 коп. і витрат з оплати експертизи у розмірі 4 945 грн 92 коп. - скасовано та в задоволенні таких позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 2006 року належить Ѕ частина домоволодіння по АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05 липня 2002 року та реєстраційного посвідчення від 01 серпня 2002 року є власником сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_2, разом з останньою у її домоволодінні проживає її чоловік - ОСОБА_7

Відповідно до технічного паспорту станом на 18 листопада 2013 року на території домоволодіння АДРЕСА_2 існує 3 (три) вигрібні ями, дві з яких з позначками № 4, № 5 були побудовані близько до спільної межі від житлового будинку позивача приблизно 1,5-2 метри, що не заперечувалася сторонами в судовому засіданні.

Згідно відповіді Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 02 вересня 2009 року в домоволодінні АДРЕСА_2 близько спільної межі розташовані дві вигрібні ями, що суперечить нормам ДБН, у зв'язку з чим власнику домоволодіння АДРЕСА_2 вказано на необхідність вжиття заходів по приведенню до норм системи каналізування житлового будинку.

За висновком Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 квітня 2014 року однією з причин пошкодження зовнішніх стіни та внутрішнього оздоблення житлового будинку «А-1» по АДРЕСА_1 є довготривале використання вигрібних ям № 4, № 5 у домоволодінні АДРЕСА_2, а вартість ремонтно-відновлювальних робіт внутрішнього оздоблення приміщень 1-2 - (7,7 м. кв.) - кухні та 1-3 - (15,2 м. кв.) - житлової кімнати в житловому будинку АДРЕСА_1 складає 12 519 грн 60 коп.

Відповідно до п. 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» дворові вбиральні та очисні споруди каналізації необхідно розташовувати у глибині подвір'я не ближче ніж 15 метрів від вікон житлових будинків, у тому числі і сусідніх садиб.

З технічного паспорту на будинок відповідача ОСОБА_8 станом на 18 листопада 2013 року, вбачається, що висота огорожі з позначкою № 3 побудованої відповідачем між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 складає 1,8 метрів (а. с. 26-31) та встановлена ця огорожа без згоди позивача.

Відповідно до п. 4 ДБН 441-72, огорожа може бути не вищою 1,2-1,6 м., прозорою із металевої сітки або залізобетонна гратна і не перешкоджати інсоляції приміщень сусідніх житлових будинків.

Такі самі вимоги затверджені і рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2009 року «Про затвердження правил забудови м. Дніпропетровська», про що наводиться у відповіді Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 01 червня 2010 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення норм діючого законодавства (норм п. 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень») з боку господаря (власника) будинку АДРЕСА_2 при влаштуванні вигрібних ям № 4, № 5; доведеності причинно-наслідкового зв'язку пошкодження домоволодіння позивача через використання вказаних вигрібних ям відповідачами, а також доведеності розміру стягнутих судом збитків на користь позивача лише з ОСОБА_8, як єдиного власника домоволодіння АДРЕСА_2.

На підставі приписів ст. 152 ЗК України та доведеності порушень з боку відповідача ОСОБА_8 п. 4 ДБН 441-72, Правил забудови м. Дніпропетровська затверджених рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 25 лютого 2009 року, які встановлюють вимоги до огорожі, суд першої інстанції дійшов до висновків про обґрунтованість позову в частині зобов'язання відповідача встановити огорожу № 3 згідно технічного паспорту та вимог закону.

Також районний суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів надати позивачу право користування метровою зоною навколо належного їй гаража для здійснення його технічного обслуговування у зв'язку з безпідставністю таких вимог.

Ухвалюючи у справі нове рішення в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог про відмову в позові, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність порушення вимог закону з боку ОСОБА_8 при влаштуванні вигрібних ям та огорожі між домоволодіннями.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що Ѕ частина домоволодіння по АДРЕСА_1 крім позивача належить також ще іншій особі, але вирішивши питання про її права та обов'язки суд не залучив її до участі у справі. При цьому матеріали справи не містять даних про виділення у користування саме позивачеві у встановленому законом порядку тих приміщень домоволодіння, біля яких встановлена спірна огорожа відповідачів і де були спричиненні пошкодження від використання вигрібних ям.

Крім того, апеляційний суд встановив, що в матеріалах справи відсутні данні про реєстрацію у встановленому законом порядку права власності на Ѕ домоволодіння по АДРЕСА_1 на позивача у справі і технічний паспорт з відображенням усіх об'єктів цього домоволодіння, а висновки суду першої інстанції про руйнування цього будинку у зв'язку з використанням відповідачами вказаних вигрібних ям не підтверджуються безспірними доказами.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

На аркуші справи 9 том 1 міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2006 року, за яким позивач у справі ОСОБА_6 успадкувала Ѕ частину домоволодіння та земельної ділянки що до нього відноситься за адресою: АДРЕСА_1, які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року, відповідачі у справі звертали увагу суду на ту обставину, що позивач є власником лише Ѕ частини вказаного домоволодіння АДРЕСА_1, до участі у розгляді справи не залучено іншого співвласника домоволодіння АДРЕСА_1, незважаючи на те, що порядок користування приміщеннями між ними не встановлено.

Апеляційний суд визнав такі доводи обґрунтованими не перевіривши їх належним чином. Без жодного доказу на підтвердження факту перебування у власності третьої особи яка не залучена до справи Ѕ частини вказаного домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, апеляційний суд ухвалив у справі судове рішення яке ґрунтується на припущеннях.

У позовній заяві ОСОБА_6 зазначала, що вона є єдиним власником домоволодіння АДРЕСА_1. Ці обставини підтверджуються вказаним вище свідоцтвом про право власності на Ѕ частину спадкового майна. Також до касаційної скарги додано нотаріально завірений договір, укладений 22 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (іншим спадкоємцем Ѕ частини спадкового майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9), за яким ОСОБА_10 відмовився від своєї Ѕ частини спадкового майна у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки на користь ОСОБА_6 - тобто остання є єдиним власником цього майна. Ці обставини досліджувалися судом першої інстанції при розгляді справи і суд надав їм належну правову оцінку при встановленні правовідносин між сторонами спору.

Факт порушення прав позивача з боку єдиного власника будинковолодіння АДРЕСА_2 в рамках даного позову, встановлено судом першої інстанції, ці висновки ґрунтуються на зібраних у справі доказах, в тому числі висновках експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 24 квітня 2014 року. Правові висновки щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у обраний судом першої інстанції спосіб не суперечать нормам ст. ст. 108, 152 ЗК України, ст. ст. 23, 1166 ЦК України, нормам п. 3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», і такі висновки суду є обґрунтованими.

Виходячи з наведеного, оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення районного суду, ухваленого згідно із законом.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року скасувати.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М. Фаловська