Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1386/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.08.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором за апеляційною скаргою ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНКУ» на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 квітня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 квітня 2015 року частково задоволено позов ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНКУ» до ОСОБА_5: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 60 717 грн.69 коп.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення норм матеріального права. Зазначає, що передбачений п.12 кредитної угоди порядок сплати заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування кредитом, згідно з яким Банк має право договірного списання боргу із спеціального рахунку відповідача у банку, є правом а не обов»язком банку. Просить повністю задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути з ОСОБА_5 заборгованість у сумі 107 586,13 гривень, у тому числі 82 714,16 гривень - за основною сумою кредиту.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2012 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» ( далі - Банк) і ОСОБА_5 ( далі - Власник рахунку) було укладено договір № 31533 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE, згідно з яким Банк, на підставі заяви Власника рахунку на відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки, видає Власнику рахунку платіжну картку миттєвого випуску VISA INSNANT ISSUE ( далі - картка) із строком дії 2 роки та ПІН-код до неї, відкриває спеціальний картковий рахунок ( далі - СКР) « НОМЕР_1 в гривні та здійснює його обслуговування.

Того ж дня між сторонами було укладено додаткову угоду №01 про відкриття кредитної лінії працівникам підприємств/організацій, з якими у АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» реалізовано зарплатний проект, відповідно до якої відкритий відповідачу СКР обслуговується за кредитною схемою, а саме: на умовах, визначених цією додатковою угодою, Банк надає Власнику рахунку грошові кошти у вигляді кредитної лінії з лімітом у сумі 85 000 гривень на строк з 27.112012 року по 26.11.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24% річних на споживчі цілі.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що заборгованість відповідача за кредитом на час розгляду справи складає 60 717,69 гривень, з яких 84 915,00 гривень - по поверненню кредитних коштів, 1802,69 гривень - по сплаті процентів за користування кредитом, за мінусом 26 000,00 гривень самостійно сплачених відповідачем у період дії картки (протягом 2013 року) . При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не виконав свої договірні зобов»язання щодо списання заборгованості за кредитним договором із спеціального рахунку відповідача, що передбачено п.12 кредитної угоди, укладеної 27.11.2012 року, а тому відповідно до п.18 додаткової угоди №01 угоди заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом мала бути зафіксована на дату несплати другого підряд платежу і банк не має права вимагати від боржника сплати процентів за весь період прострочення боргу.

Межі розгляду справи апеляційним судом визначені ст. 303 ЦПК України.

На підставі пояснень представника відповідача та виписки по рахунку за період з 01.11.2012- 16.01.2015 року суд першої інстанції встановив, що за весь період дії картки ОСОБА_5 використав 84 915 гривень кредитних коштів. Відповідно до умов додаткової угоди позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 24% річних у порядку, передбаченому пунктами 6-15,18 додаткової угоди №01. Протягом 2013 року ОСОБА_5 самостійно сплатив заборгованість по кредиту у сумі 26 000 гривень. Зазначені обставини не оспорюються сторонами.

Спірним є розмір процентів за користування кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до п.12 додаткової угоди №01 від 27.11.2012 року сторони домовились про те, що заборгованість за кредитною лінією та проценти за користування нею Власник рахунку сплачує за рахунок коштів, що надходять на його спеціальний картковий рахунок НОМЕР_2 в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК»,МФО 300249, як заробітна плата та інші виплати і надходження, Банк дебетує рахунок 3 НОМЕР_1 в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», МФО 300249 на суму заборгованості за кредитною лінією та нарахованих процентів без додаткового погодження з Власником рахунку згідно права Банку на договірне списання. Сплата заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування нею відбувається в день зарахування заробітної плати організацією-роботодавцем Власника рахунку.

Пунктом 13 додаткової угоди передбачено, що у випадку недостатності коштів на рахунку НОМЕР_2 в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» для погашення основного боргу за кредитною лінією та нарахованих процентів за користування нею, Власник рахунку зобов»язаний в термін не пізніше 5 банківських днів з дня зарахування заробітної плати погасити заборгованість згідно вимоги Банку.

Відповідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. (ст.628 ЦК України)

Договір є обов»язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Отже, враховуючи зміст укладеного між сторонами договору, який з урахуванням додаткової угоди №01 є змішаним, встановлений пунктом 12 додаткової угоди №01 від 27.11.2012 року порядок сплати Власником рахунку заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування нею щодо дебетування Банком спеціального карткового рахунку відповідача на суму заборгованості за кредитною лінією та нарахованих процентів без додаткового погодження з Власником цього рахунку є обов»язком Банку, а не його правом, як на те посилається позивач в апеляційній скарзі.

Позивач не надав доказів, які б свідчили про недостатність коштів, які надходили на СКР відповідача як заробітна плата для погашення заборгованості, яка виникла у зв»язку із використанням Власником рахунку (відповідачем) кредитних коштів, у той час як із виписки по рахунку вбачається, що заробітна плата ОСОБА_5 зараховувалась на СКР постійно щомісячно, починаючи з 07.12.2012 року по 07.02.2014 року включно. Аналіз відомостей, що містяться у зазначеній виписці по рахунку, свідчить про те, що Банк взагалі не здійснював списання заборгованості за кредитною лінією та процентів за користування нею із СКР, відкритого відповідачу згідно із договором від 27.11.2012 року, чим допустив прострочення.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання ( неналежне виконання). (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 4 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, зокрема, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов»язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов»язку. Боржник за грошовим зобов»язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Згідно із частинами 1-3 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов»язання, несе відповідальність за наявності її вини ( умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов»язання.

Надані позивачем документи свідчать про те, у зв»язку із запровадженням тимчасової адміністрації в АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» з 3.03.2014 року по 2.06.2014 року зарахування заробітної плати та інших платежів на СКР відповідача припинилося. Отже, лише починаючи з 3.03.2014 року вина Банку у невиконанні умов п.12 додаткової угоди №01 відсутня.

Вимога Банку про сплату заборгованості була надіслана відповідачу лише 26.08.2014 року, про що свідчить додана до позовної заяви копія. Проте, її не можна визнати належною, оскільки у ній зазначений інший розмір процентів за користування кредитом ( 32 % річних) та вказано розмір простроченої заборгованості станом на 26.08.2014 року - 17 622,77 гривні, у той час як у позовній заяві прострочена заборгованість відповідача станом на 05.11.2014 року визначена у розмірі 107 586,13 гривень, у тому числі заборгованість за основною сумою кредиту - 82 714,16 гривень. Оскільки з виписки по рахунку видно, що відповідач використовував кредитні кошти тільки у листопаді-грудні 2012 року, зазначений у вимозі Банку розмір простроченої заборгованості не відповідає дійсності.

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що прострочення кредитора (позивача) є підставою для звільнення боржника (відповідача) від сплати процентів за користування кредитом за час прострочення. Разом з тим, суд першої інстанції невірно витлумачив умови п.18 додаткової угоди, стягнувши з боржника проценти за користування кредитом за два місяця, однак, відповідачем рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно із абз.1ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності факту та розміру заборгованості відповідача по сплаті процентів за користування кредитом, що утворилась, починаючи з 03.03.2014 року по 05.11.2014 року. З урахуванням обставин справи, визначення такої заборгованості за відсутності належного розрахунку потребує спеціальних знань в області бухгалтерії. Клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи від сторін не надходило.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в порядку та межах, визначених ст.ст. 304, 303 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для зміни рішення суду відсутні. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304. 307, ч.1ст.308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: