АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/6441/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Гончарук В.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.12.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.12.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.12.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом 1-ї інстанції при вирішенні заяви не взято до уваги той факт, що третейський суд вирішив питання про його права та обов'язки , але він не брав участі у розгляді третейської справи, оскільки хворів, як наслідок, він не міг прибути в судове засідання для надання пояснень, доказів, тощо. Отже, фактично він не міг захищати свої права і інтереси та з'ясувати у представника банку обставини, у зв'язку з якими сума заборгованості, вказана у розрахунку, втричі більша, ніж сума позики, яку він отримав у банку. Проте, судом 1-ї інстанції проігноровано дані обставини та порушено його права та охоронювані законом інтереси.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Новак А.А. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №032/738479-KR, відповідно до умов якого, останній отримав від банку кредит в сумі 32894 долари США, зі сплатою 11,5% річних, строком до 29.09.2015 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №032/738479-KR, 30.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №032/738485-РО.

Цього ж дня, 30.09.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір застави за №032/738484-ZO.

ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором в судовому порядку.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.12.2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» кредитну заборгованість на загальну суму 559670,19 грн. та третейський збір в сумі 5996,70 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 26.12.2014 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 26.12.2014 року, суд 1-ї інстанції зазначив, що правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 відсутні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, дослідженим доказам та вимогам закону.

Так, ч.2 ст.389-5 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення третейського суду може скасовано, а саме:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

В своїй заяві про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 26.12.2014 року ОСОБА_3 зазначав наступні підстави для скасування рішення третейського суду, а саме: дана справа не підсудна третейському суду, оскільки ОСОБА_4 письмової згоди на укладення угоди про розгляд справи Постійно діючим третейським судом при Асоціації український банків не надавала; третейський суд вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_3, який не брав участі у розгляді третейської справи.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Пунктом 5.2 договору поруки №032/738485-РО від 30.09.2008 року встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків. У разі неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості. У разі неможливості розгляду справи даними суддями, суддя призначається головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків у відповідності до чинного регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків.

Даний договір з третейським застереженням підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та/або ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 в момент підписання даного договору поруки було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Підписуючи договір поруки №032/738485-РО від 30.09.2008 року ОСОБА_4 надала свою згоду на розгляд всіх вимог, які випливають з кредитного договору, Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Отже, правових підстав вважати, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу не підсудна третейському суду, немає.

Твердження ОСОБА_3 про те, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, є необгрутованими, з огляду на таке.

Згідно ст.15 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

З матеріалів справи вбачається, що учасниками правовідносин, які склалися між сторонами є: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», боржник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_4.

З рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26.12.2014 року вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» позовні вимоги про стягнення заборгованості пред'явлено до боржника ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як поручителя, який несе солідарну відповідальність з боржником. Тобто, до участі у справі були залучені всі особи, які є учасниками правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору №032/738479-KR від 30.09.2008 року.

У зв'язку з чим, правових підстав вважати, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_3, який не брав участі у справі, немає.

Неявка в судове засідання третейського суду сторін або їх представників, які належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи третейським судом, в силу вимог закону, не може розцінюватися як факт вирішення третейським судом питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що третейський суд, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_3, позбавив останнього можливості з'ясувати у представника банку обставини, у зв'язку з якими сума заборгованості вказана у розрахунку втричі більша, ніж сума позики яку він отримав у банку, колегія суддів вважає необгрутованими, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відповідач не надав третейському суду жодного доказу на підтвердження неправильності наданого банком розрахунку заборгованості, або ж власного розрахунку з його обґрунтуванням. З наявного в матеріалах справи листка непрацездатності серії АВЮ №926671 вбачається, що в період з 25.12.2014 року по 29.12.2014 року ОСОБА_3 перебував на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні, а тому фактично міг оформити свій власний розрахунок заборгованості та надіслати його чи поштовим зв'язком, чи за допомогою електронного зв'язку на адресу третейського суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в ухвалі висновки не відповідають обставинам справи, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: