№639/3271/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову в ухваленні додаткового рішення)

29 липня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Шиянової Л.О.

за участю секретаря - Генової А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1

Іванівни про ухвалення додаткового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частини домоволодіння, захист матеріальних прав та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди , яким вона просила суд :

- згідно встановлених рішенням від 10 лютого 1988 року прав ОСОБА_4 на розподіл у рівних долях спадкової частини домоволодіння, за відсутністю її згоди на отримання компенсації від відповідача виділити їй помешкання 1-4 площею 6,3 кв. м.,1-7 площею 9,0 кв. м. та частину помешкання 2-6 площею 9,4 кв. м. на суму 13284,00 грн. та збудовані нею льох Ж вартістю 8858,00 грн.; частину огорожі №1 вартістю 316,00 грн., усього на 22458,00 грн., що в ідеальній долі буде становити 17/100 домоволодіння ;

- виділити ОСОБА_3 приміщення 2-2 площею 5,2 кв. м.,2-3 площею 6,4 кв. м.,2-5 площею7,2 кв. м.,частину приміщення 2-6 площею 5,2 кв. м. на суму 13285,00 грн. та забудовані його спадкодавцями приміщення 2-1 площею 12 кв. м.,2-4 площею 9,4 кв. м.,сіни ІІ площею 3,6 кв. м., льох Е, сараї Б та Г, вбиральню К, ворота №4, частину огорожі №1, усього на суму 41726, що в ідеальній долі буде становити 31/100 частина домоволодіння;

- виділити ОСОБА_1 помешкання І площею 4,8 кв. м.,помешкання 1-1 площею12,9 кв. м,1-2 площею 3,0 кв.м.1-3 площею 1,1 кв. м.,1-5 площею 15,7 кв. м.,1-6 площею 7,1 кв. м. на загальну суму 62388 ,00 грн., до яких експертом додано ганок а2 вартістю 310 грн., навіс малоцінний, альтанку И вартістю 3867, ворота №5 вартістю 2196 грн.,усього на суму 6373 грн., всього по домоволодінню виділити майна на суму 68761 грн.,що в ідеальній долі буде становити 52/100 ;

- встановити, що при розподілі у рівних долях спадкової частини домоволодіння ? вартості льоху Е, який залишився у власності ОСОБА_3, є розміром компенсації, яку він має сплатити ОСОБА_4, що становить 4183грн.:2 + 2091 грн.;

- встановити, новий розмір ідеальних часток у праві власності на домоволодіння №4 по вул. Електричній в м. Харкові, визначивши право ОСОБА_1 на 52/100 замість 43/100, право ОСОБА_4 на 17/100 замість раніше належних 18/100, право ОСОБА_3 на 31/100 замість раніше належних 39/100;

- на підставі згоди ОСОБА_4на отримання компенсації від ОСОБА_1 встановити розмір компенсації у сумі 22458,00 грн. та встановити права ОСОБА_1 на 52/100 + 17/100 = 69/100 домоволодіння;

- встановити ,що ухилення відповідача від визнання встановленого рішенням від 10 липня 1988 року,яким на вимогу його спадкодавця було розподілено у рівних долях спадкову частину домоволодіння, змусило проводити експертизу та доказувати у суді права ОСОБА_4,отримані згідно дарчої, що ухилення відповідача від участі у справі призвело до значного затягування розгляду, що завдало та продовжує завдавати значну моральну шкоду, тому відповідач має сплатити ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 25 000 грн. визнання дійсним усного договору про перехід прав власності на частину домоволодіння, припинення спільної часткової власності та визнання права власності було відмовлено.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 листопада 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відхилена. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21 січня 2015 року ОСОБА_4,ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження по вказаній вище справі також було відмовлено, оскільки доводи скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права,які передбачені ст.ст.338-341 ЦПК України.

15 липня 2015 року до суду із заявою звернулися ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та просять ухвалити додаткове рішення по справі, а саме :

- по вимогам про повернення до розподілу прав на домоволодіння згідно прав, встановлених рішенням від 10.12.1988 р. на вимогу сторони відповідача,заявленим на підставі ст.364 ЦК України, згідно з якою відповідач не може отримати прав на майно без сплати компенсації,згоду на отримання якої не надано; по вимогам про порушення матеріальних прав порушенням експертом ст.357ЦК України;

- по вимогам про припинення спільної часткової власності між співпозивачами, для припинення якої було заявлено про затвердження договору, неправосудність відмови у затвердженні якого рішенням від 19 листопада 2013 року ( справа №639/7222/13-ц, 2/639/2261/2013) згідно висновків рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року та дарчої, не зазначених у рішенні першої інстанції , не була перевірена рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 березня 2014 року, що залишило їх за межами апеляційного розгляду, призвело до відмови у касаційнім розгляді, призвело до позбавлення позивачок доступу до правосуддя з такими вимогами, до яких були надані докази та пояснення, по яким не ухвалено жодного рішення першої інстанції, а є тільки неправосудні відмови в усіх без винятку вимогах, доказом неправосудності яких є рішення апеляційного суду від 22 травня 2013 року,висновки якого не зазначені у жодному рішенні.

У судове засідання зявилась позивач та заявник ОСОБА_1, заяву підтримала та просила задовольнити.

Позивач та заявник ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявились.

У відповідності до п.3 ст.220 ЦПК України суд розглядає справу у судовому засіданні з повідомленням сторін, але їх присутність не є обовязковою.

Суд, вислухавши заявника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.. 267 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Питання, які ставить у заяві ОСОБА_1, та посилається на них, як на не вирішені судом при розгляді справи, в дійсності були розглянуті судом першої інстанції при ухваленні рішення і позивачам було відмовлено у їх задоволенні. Фактично заявник знову оскаржує вказане рішення суду.

Крім того, судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в ухвалі від 17 листопада 2014 року перевірялась законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог , заявлених у суді першої інстанції, тобто також надавалась оцінка за вказаними питаннями.

Таким чином, приймаючи до уваги, що рішення суду від 13 жовтня 2014 року викладено повно та з додержанням вимог ст.ст.212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.210, 220 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а особам, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали-шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.О. Шиянова