Справа №487/2726/13-ц 16.06.2015 16.06.2015 16.06.2015
Провадження №22-ц/784/565/15
Головуючий першої інстанції: Разумовська О.Г.
Категорія: 34 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2011 року на перехресті вул. Нікольській з вул. Пушкінською у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мітсубісі Галант», державний номер НОМЕР_1, під його керуванням та автомобілем марки «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого його автомобіль отримав значні механічні пошкодження, а сам він був травмований.

Посилаючись на те, що у вчиненні даного ДТП винна відповідачка, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду, яка складається з вартості пошкодженого автомобілю - 55 389 грн., вартості медикаментів на лікування - 1943 грн., витрат на перевезення автомобіля на автоевакуаторі - 350грн. та витрат за знаходження автомобілю на штрафному майданчику - 285 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідачки відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з пошкодження його майна та погіршенням стану здоров'я.

В червні 2013 року ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначала, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, а не з її вини. Посилаючись на те, що внаслідок ДТП її автомобілю «Тойота Камрі» були завдані механічні пошкодження, просила стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на її користь 33 595 грн. майнової шкоди, що складає вартість відновлювального ремонту автомобіля, та 20000 грн. моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження її майна, 1000 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та судові витрати.

Ухвалою суду від 14 червня 2013 року зустрічний позов прийнято та об'єднано з первісним в одне провадження.

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги, в частині відшкодування вартості пошкодженого автомобілю у зв'язку з проведенням додаткового автотоварознавчого дослідження та остаточно просив стягнути з відповідачки на його користь 91 374 грн. 95 коп. майнової шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди і судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 91 374 грн. 95 коп., моральної шкоди у розмірі 7000 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3351грн.72коп. судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність рішення, просила його скасувати та ухвалити нове - про задоволення зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали адміністративної справи № 1423/8762/2012 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП; матеріали перевірки Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області, за якими прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи ВМ № 293/1/2 2012 року за фактом ДТП, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1); за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується (п. 2); за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (п.3).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 жовтня 2011 року на регульованому перехресті вул. Нікольській з вул. Пушкінською у м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мітсубісі Галант», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобілем марки «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно свідоцтвам про реєстрацію транспортних засобів власником автомобіля «Мітсубісі Галант» - є ОСОБА_5, яка з 16.10.1992р. є дружиною позивача ОСОБА_2, а власником автомобіля «Тойота Камрі» є ОСОБА_4 (а.с. 10 зв., 11, 305). Отже, у момент дорожньо-транспортної пригоди обидва водія правомірно володіли транспортними засобами, яким вони керували.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2012 року у справі № 1423/8762/2012, залишеною без змін постановою апеляційного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2012 року, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення (а.с. 12-18).

Так, вказаними постановами суду встановлено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2, виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору, як це й зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Автомобіль ОСОБА_4 в'їхав на перехрестя на червоне світло світлофору і допустив зіткнення з автомобілем ОСОБА_2 Крім того, була встановлена безпідставність доводів ОСОБА_4 про порушення ОСОБА_2 вимог пунктів 10.1, 16.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За такого, суд обґрунтовано вважав, що встановлений вищевказаними постановами Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2012 року та апеляційного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2012 року факт відсутності вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди є обов'язковим для суду при розгляді даної цивільної справи та не підлягає доказуванню.

Згідно відповіді Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області від 18.11.2012р. адміністративний протокол відносно водія ОСОБА_4 не складався (а.с. 19).

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази та дійшов вірного висновку про доведеність відсутності вини ОСОБА_2 у завданні шкоди ОСОБА_4 та недоведеності останньою належними та переконливими доказами відсутності своєї вини у спричиненні шкоди ОСОБА_2

Таким чином, висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та наявність правових підстав для покладення на останню обов'язку відшкоджувади спричинену внаслідок ДТП шкоду, - є обґрунтованим, оскільки відповідає вимогам закону та встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 як власника транспортного засобу «Тойота Камрі», державний номер НОМЕР_2, на час ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Лафорт» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АВ/0050796, строк дії договору був встановлений з 23 жовтня 2011року по 22 жовтня 2012 року включно (а.с. 306).

Відомостей про виконання ОСОБА_4 передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо повідомлення ПАТ «СК «Лафорт» про ДТП, матеріали справи не містять. Клопотань про притягнення ПАТ «СК «Лафорт», або МТСБУ до участі у справі ані ОСОБА_4, ані її представники суду не заявляли.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та осіб-підприємців дана Страхова компанія з 25.09.2014р. перебуває у стані припинення на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 10.09.2014р. про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Крім того, з 04.06.2013 року ПАТ «СК «Лафорт» позбавлено членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ (а.с. 339-342).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 12 листопада 2014 року № 1203, складеного експертом Одеського НДІ судових експертиз ОСОБА_6, відновлювати автомобіль "Мітсубісі Галант", державний номер НОМЕР_1, економічно недоцільно, так як вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість. При цьому сума матеріальної шкоди, завданої власнику вказаного автомобіля складає 88796грн.95коп. (а.с. 192-199).

Яких-небудь доказів на спростування встановленого вказаним автотоварознавчим дослідженням розміру шкоди відповідачкою не було надано.

Вналідок ДТП ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, в зв'язку з чим змушений був понести витрати на лікування (придбання медичних препаратів, ліків).

При перевірці визначеного місцевим судом розміру спричиненої позивачу даної майнової шкоди встановлено, що на своє лікування в зв'язку з отриманими у ДТП травмами він витратив 1943грн.00коп., що підтверджується відповідними квитанціями на придбання ліків на зазначену суму та виписками із медичних документів ОСОБА_2, виданими Миколаївськими міськими лікарнями № 1 і № 4 (а.с. 37-44).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 були понесені витрати на перевезення пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП у розмірі 350грн.00коп. та на оплату вартості зберігання автомобілю на штрафному майданчику у розмірі 285грн. 00грн. (а.с. 45).

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За таких обставин, відповідно до вищевикладених вимог закону суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази та дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача майнової шкоди в загальному розмірі 91374грн. 95коп. (88796грн. 95коп. + 1943грн. 00коп. + 350грн. 00коп. + 285грн. 00коп.) .

Також суд дійшов обгрунтованого висновку, що з вини ОСОБА_4 ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

При визначенні розміру спричиненої позивачу моральної шкоди, що полягає у його стражданнях в звязку з отриманими у ДТП фізичними травмами та у переживаннях в зв'язку з пошкодженням автомобіля та неможливістю його використовувати, що потребувало певних змін в організації узвичаєного способу його життя, суд виходив з фактичних обставин спору, а тому обґрунтовано стягнув її у сумі 7000грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки судом був врахований характер правопорушення, обсяг і тривалість спричинених позивачу моральних страждань.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними

Виходячи з зазначеного, районний суд правильно ухвалив рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Такий висновок суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, їм надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи ані ОСОБА_4, ані її представники в суді першої інстанції не заявляли. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської областів від 7 квітня 2015 року було задоволено клопотання представника відповідачки про призначення судової автотоварознавчої експертизи, проте експертною установою 7 травня 2015 року було повідомлено про неможливість проведення експертизи (а.с. 286-288). Після поновлення апеляційного провадження ні ОСОБА_4, ні її представники в судові засідання не з'являлись та клопотань про призначення такої експертизи іншій експертній установі від них не надходило.

За такого, доводи апеляційної скарги про невірне визначене судом розміру майнової шкоди, спричиненої в зв'язку з пошкодженням автомобіля "Мітсубісі Галант", є безпідставними, оскільки доказів іншого розміру цієї шкоди відповідачкою не було надано.

Обставини, на які посилається апелянт, не спростовують висновків суду щодо недоведеності відповідачкою відсутності її вини у спричиненні шкоди позивачу.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді