Справа № 463/5894/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/3162/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря Куцика І.Б.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину нікчемним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року зупинено провадження у справі Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочину нікчемним зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України.

Не погодившись з ухвалою суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало на неї апеляційну скаргу, в якій зазначило, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що суд першої інстанції неправильно застосував п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, що призвело до незаконного зупинення провадження у справі, оскільки у сторін в межах цивільної справи є всі необхідні можливості, передбачені ЦПК України, щоб довести чи спростувати обставини у справі, а в суду є достатньо можливостей, щоб повно і всебічно зясувати обставини у справі, зібрати та оцінити докази та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Апелянт вважає, що предметом дослідження у даній цивільній справі виступають не цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої може бути ухвалено вирок, а дотримання на момент укладення договору банківського вкладу письмової форми, а тому, судове рішення у кримінальній справі не матиме преюдиціального значення для вирішення цього цивільного спору.

Крім того, апелянт зазначає, що встановлення вини особи у кримінальній справі про привласнення коштів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей не може ніяким чином вплинути на розгляд цивільної справи про встановлення факту дотримання письмової форми договору банківського вкладу на момент його укладення.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Личаківського районного суду м. Львова.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Зупиняючи провадження у справі, суд виходив із того, що розгляд цієї цивільної справи неможливий до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України (заволодіння коштів вкладників шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в особливо великих розмірах та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, які спричинили тяжкі наслідки).

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

З огляду на зазначене, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, суд мав встановити, чи дійсно від наслідків розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366 КК України залежить прийняття рішення у справі, де предметом і підставою позовних вимог є визнання договору банківського вкладу нікчемним з підстав недотримання письмової форми цього договору.

При цьому, суд мав врахувати, що дійсність чи недійсність (нікчемність) правочину визначається виключно нормами цивільного законодавства, а не вироком суду у кримінальній справі.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та на підставі цих норм вирішувати справи.

Зупиняючи провадження у справі, суд не звернув уваги на те, що предметом розгляду зазначеної кримінальної справи є з'ясування обставин заволодіння службовими особами банку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 коштами вкладників та внесення ними до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Між тим, АТ «Ощадбанк», звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовувало підстави позову обставинами та доказами про недотримання ОСОБА_3 письмової форми при укладанні договору про банківський вклад, оскільки кошти як вклад у банк останній не вносив, що є порушенням правил ст. 1059 ЦК України.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд на зазначене уваги не звернув, наявність підстав для зупинення провадження у справі не перевірив, та помилково постановив оскаржену ухвалу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням зазначеного вище, апеляційний суд доходить висновку, що оскаржену ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року належить скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст. 307, ст. 311, п.2 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді:

ОСОБА_7

ОСОБА_8