У х в а л а

іменем україни

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносов М.В.,Попович О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» (далі - ДП «Завод імені В.О. Малишева»), обґрунтовуючи вимоги тим, що з 24 жовтня 2011 року він працював у відповідача на посаді майстра дільниці. 02 вересня 2013 року він звільнився за власним бажанням. Проте при звільнені йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати, яка станом на 01 серпня 2013 року становила 5 248 грн 19 коп. та нараховану за серпень 2013 року заробітну плату. Посилаючись на те, що під час звільнення йому сплачено лише 480 грн та не надано йому розрахунковий лист, позивач просив зобов'язати ДП «Завод імені В.О. Малишева» письмово повідомити про нараховану йому суму заробітної плати станом на 02 вересня 2013 року, зобов'язати відповідача виплатити нараховані суми за час роботи на підприємстві та середній заробіток (нарахований поденно) за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У березні 2014 року ОСОБА_4 уточнив позов, вказавши, що 01 березня 2014 року він отримав розрахунковий лист із зазначенням заборгованості із заробітної плати станом на 01 березня 2013 року - 6 458 грн 43 коп. 31 грудня 2013 року відповідач сплатив йому залишок заборгованості у розмірі 6 020 грн. Оскільки станом на 01 вересня 2013 року відповідач мав виплатити йому 58 грн 43 коп., 7 грн 21 коп. залишилося на його банківській картці, яку було вилучено, а також підприємством були переплачено йому за 4 дні відпустки 293 грн, яка підлягає поверненню, тому загальна сума заборгованості складає 152 грн. Згідно з розрахунковими листками у червні і липні місяці йому нараховано 6 989 грн 05 коп. За умови восьмигодинного робочого дня його середньоденна заробітна плата складає 160 грн 64 коп. Отже, станом на 01 березня 2014 року за 127 робочих днів сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні склала 20 401 грн 28 коп. Посилаючись на викладене, позивач остаточно просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 152 грн та зобов'язати йому виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи із 160 грн 64 грн. за кожен робочий день, визначений відповідним загальним графіком робочих днів із розрахунку 8 годинних робочих днів з відрахуванням з цієї суми податків, передбачених законодавством.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2014 року, з урахуванням внесених виправлень ухвалою цього ж суду від 10 квітня 2014 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 12 155 грн 36 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи ОСОБА_4 зменшив позовні вимоги та вказав, що згідно з розрахунковими листками у червні й липні 2013 року середня заробітна сплата за день складає 147 грн 71 коп. Період затримки розрахунку при звільненні становить 85 робочих днів (з 03 вересня по 31 грудня 2013 року), тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 12 555 35 грн коп.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 05 серпня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в розмірі 12 555 грн 35 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Завод імені В.О. Малишева» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків судів не спростовують.

Так, згідно зі ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1> в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_745/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1>, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_748/ed_2015_05_21/pravo1/KD0001.html?pravo=1> стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки спір про розмір належної позивачу до виплати суми відсутній.

Доводи касаційної скарги про відсутність вини підприємства у проведенні остаточного розрахунку є безпідставними й спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції та висновків судів першої та апеляційної не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваМ.В. Дем'яносовО.В. Попович