Провадження № 2/225207/2015
Справа № 225/4579/14-ц
Головуючий у справі: Пискунов В.І..
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Пискунова В.І.

при секретарі Голубової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дзержинськвугілля» «Про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку «,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював на копальні «Торецька»ДП «Дзержинськвугілля» вибійником на відбійних молотках 6 розряду з повним робочім днем на підземній роботі з 24 травня 2011 року,а 25 січня 2013 року його звільнили з займаної посади за власним бажанням та позивач недоотримав заробітну плату в зв*язку з тим,що відповідач невірно розрахував розмір погодинної тарифної ставки,яка є основою для нарахування заробітної плати робітнику і 23 червня 2014 року рішенням Дзержинського міського суду було стягнуто недоплачену заробітну платню позивачу із відповідача у розмірі 73380 гр.35 коп.,котре набрало чинності 30 жовтня 2014 року згідно ухвали Апеляційного суду Запорізької області. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку вірного повного розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 273316 гр.50 коп. Представник позивача в судовому засіданні такі вимоги підтримав,наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав та зазначив,що рішенням Дзержинського міського суду від 23 червня 2014 року невірно визначено розрахунок доплат за умови виконання норми виробітку ,тобто із розрахунку ставки та тарифного розряду треба виключити коефіцієнт 6,441 вибійника на відбійний молоток оскільки ОСОБА_2 не виконував встановлені норми виробітку та його середньоденний заробіток складає лише 304 гр.64 коп.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Контитуції України,КЗпП України та інших актів законодавства України.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю,що включає можливість заробляти собі на життя працею,яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні,безпечні і здорові умови праці ,на заробітну плату,не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Позивач ОСОБА_2 з 24 травня 2011 року знаходився у трудових відносинах з копальнею «Торецька»ДП «Дзержинськвігілля» . 25 січня 2013 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням (а.с. 6-9).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели.

Як зазначив Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 справа № 1-5/2012 згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, якщо він не був у цей день на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У справі, яка розглядається судом , між сторонами виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Цим Законом врегульовано лише правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень.

Суд визначає,що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із пояснень сторін,наданих доказів дійсно після звільнення позивача йому несвоєчасно були сплачені належні суми заробітної плати.

Крім того, згідно рішення Дзержинського міського суду від 23 червня 2014 року встановлена недоплата заробітної плати ОСОБА_2 за період з 24 травня 2011 року по 25 січня 2013 року у розмірі 73380 гр.35 коп.,котре набрало чинності у відповідності до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014 року.

( а.спр.9-11)

Із даного рішення суду вбачається,що годинна тарифна ставка у грудні 2012 року у позивача складала 78 гр.46 коп.,денна тарифна ставка складала відповідно 470 гр.79 коп.,у листопаді 2012 року годинна тарифна ставка -77 гр.36 коп.,а денна тарифна ставка -464 гр.16 коп.

Враховуючи зазначене,положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати,а також встановлені судом фактичні обставини справи ,суд перевірив розрахунок ,наданий позивачем та визнав його дещо неправильним з наступного:

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2складає :

- у листопаді 2012 року,згідно рішення Дзержинського міського суду від 23 червня 2014 року,-464 гр.16 коп. та відпрацював він у цьому місяці 20 днів. Тоді заробітна плата сягає у листопаді 2012 року -9283 гр.20 коп.( 464 гр.116 коп. х 20 днів)

-у грудні 2012 року згідно рішення Дзержинського міського суду - 470 гр.79 коп. та відпрацював він у цьому місяці 9 днів. Тобто заробітна плата ОСОБА_2 складає у грудні 2012 року -4237 гр.11 коп.(470 гр.79 коп. х 9 днів)

Середньоденна заробітна плата позивача за два місяці ,що передують події,з якою пов*язана відповідна виплата ,тобто подія звільнення позивача.,складає

466 гр.22 коп. із розрахунку:

9283 гр.20 коп. +4237 гр.11 коп.

------------------------------------------------

29 днів

Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв'язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 25 січня 2013 року по 19 січня 2015 року у розмірі середнього заробітку у 466 гр.22 коп. на 495 робочих дня на загальну суму 230778 грн. 90 коп., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд також зазначає,що не може взяти до уваги доводи представника відповідача про неправильне застосування законодавства при розрахунку заробітної плати позивача у рішенні Дзержинського міського суду від 23 червня 2014 року оскільки воно набрало чинності та являється доказом у відповідності до ст. 61 ЦПК України ,котрий не підлягає доказуванню при розгляді іншої справи.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.43 Конституції України, ст.ст.47,116-117 КЗПП України, ст.ст. 10, 60, 88, 212,217-218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Дзержинськвугілля»» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 230778 (двісті тридцять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 90 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 2307 (дві тисячі триста сімь) грн. 78 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: