Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Справа № 185/2711/15-ц

Провадження № 2/185/1924/15

16 червня 2015 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Сушко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ 'банк 'фінанси та Кредит' в особі відділення №17 Філії 'дніпропетровське РУ' АТ 'банк 'фінанси та Кредит', про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів),

ВСТАНОВИВ:

10.03.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Банк «Фінанси та кредит» Відділення № 17 Філії «Дніпропетровське РУ», із вимогою про стягнення з останнього на його користь за договором строкового банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» № 307231/29847/3-14 грошові кошти у сумі 40000 (сорок тисяч) грн. суму вкладу та 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03 грудня 2014 року він уклав договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» із АТ «Банк «Фінанси та кредит» у відділенні № 17 Філії «Дніпропетровського РУ» № 307231/29847/3-14 на 3 місяці до 3 березня 2015 року в національній валюті під процентну ставку 22,50 %. Факт внесення грошей на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 31631368. Відповідно до п. 6 вказаного договору Банк брав на себе зобовязання після закінчення строку Договору, тобто 3 березня 2015 року повернути вклад Вкладникові. У звязку із закінченням терміну дії даного договору 04 березня 2015 року Позивач звернувся з проханням до Банку повернути суму вкладу, але Відповідач відмовився сплачувати належні Позивачеві грошові кошти, посилаючись на відсутність готівки,а також у звязку з кризовою економічною ситуацією в державі. У зв`язку із вище викладеним вважає дії АТ «Банк «Фінанси та кредит», які полягають у неповерненні йому грошового вкладу незаконними.

В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди Позивач вказав, що окрім матеріальної йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоровя.

Так, внаслідок не повернення його банківського вкладу у нього підвищився артеріальний тиск до позначки 200/100, що спричинив гіпертонічний криз, і привів до амбулаторного лікування. Погіршилось неврологічне самопочуття, захворювання по інвалідності (Болезнь Паркінсона).Моральну шкоду, яка йому спричинена діями відповідача, Позивач оцінює у 5000,00 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, звернувся із письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення грошових коштів за депозитним договором. Щодо стягнення з відповідача грошових коштів у рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову у цій частині у зв`язку із недоведеністю.

Так, судом встановлено, що 03 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклав договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» із АТ «Банк «Фінанси та кредит» у відділенні № 17 Філії «Дніпропетровського РУ» № 307231/29847/3-14 на 3 місяці до 3 березня 2015 року в національній валюті під процентну ставку 22,50 %. Факт внесення грошей на депозитний рахунок підтверджується меморіальним ордером № 31631368. Відповідно до п. 6 вказаного договору Банк брав на себе зобовязання після закінчення строку Договору, тобто 3 березня 2015 року повернути вклад Вкладникові.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад ( депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі , у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до п. 3.3 Положення «Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 року, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Нормами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник, що порушив зобов'язання не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладник) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі на умовах та у порядку, встановлених договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлено договором.

Згідно з вимогами п. 5 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обовязку в натурі.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного.

В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач вказав, що окрім матеріальної йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоровя. Так, внаслідок не повернення його банківського вкладу у нього підвищився артеріальний тиск до позначки 200/100, що спричинив гіпертонічний криз, і привів до амбулаторного лікування. Погіршилось неврологічне самопочуття, захворювання по інвалідності (Болезнь Паркінсона). Моральну шкоду, яка йому спричинена діями відповідача, Позивач оцінює у 5000,00 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з укладених сторонами договорів банківського вкладу, за порушення зобовязання відшкодування моральної шкоди договором не передбачено а стягнення моральної шкоди відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» також є безпідставним, так як п. 5 ст. 4 цього закону передбачає, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі є договірними і відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення ні спірним договором про банківський вклад (депозит), ні законом не передбачено.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявності моральної шкоди, не надано доказів її завдання, та не доведено причино-наслідковий зв'язок між діями відповідача та заподіянням внаслідок цих дій моральної шкоди позивачу, отже, правові підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір за позовну заяву майнового характеру справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 400 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 526, 530, 611, 615, 629, 1058, 1061, 1066, 1067, 1074 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 3, 10-11, 15, 60, 74-76, 88, 208, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 належні йому грошові кошти у сумі 40000 (сорок тисяч) грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір у сумі 400 гривень 00 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій