У х в а л а

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року у розмірі 10 340 грн та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 6 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом. Вказував, що ОСОБА_2 належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Банк уточнив свої вимоги й просив стягнути з спадкоємця - ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 13 травня 2010 року складала 10 340 грн, оскільки вона успадкувала всі права і обов'язки, що належали ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою до спадкоємця.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог банку, виходив із того, що позивач втратив право вимоги до ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_2, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для її пред'явлення (ч. 2 ст. 1281 ЦК України).

Проте повністю погодитись з рішенням апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 18 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 6 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року заборгованість за кредитним договором від 18 липня 2008 року становила 10 340 грн.

24 січня 2011 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора, відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором строків, передбачених статтею 1281 ЦК України, пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи убачається, що спадкоємці не повідомляли банк про відкриття спадщини після ОСОБА_2, який помер 13 травня 2010 року.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, на зазначені норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що банк звернувся з позовом до ОСОБА_2 у серпні 2013 року та дізнався про його смерть під час розгляду справи у листопаді 2013 року. Таким чином, банк на час звернення до суду з позовом до боржника не знав і не міг знати про відкриття спадщини, а тому він має право пред'явити свої вимоги до ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідач, як спадкоємець померлого позичальника, який не виконав умови кредитного договору, прийнявши спадщину, у силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язаний у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко