Справа №463/6913/14-ц
Провадження №2/463/488/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору, визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 31.07.2007р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на згадану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31.07.2007р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач продав, а відповідач купив квартиру АДРЕСА_1. Згідно з домовленостями, які існували між ними, за придбану квартиру відповідач повинен був сплатити 80 000 грн., які і були реальною ціною такої квартири, однак з метою зменшення оплати сум державного мита та послуг нотаріуса, відповідач запевнив його, що в договорі необхідно вказати суму 8 000 грн., на що позивач погодився, однак відповідач в подальшому жодних коштів йому не сплатив, почав уникати зустрічей з позивачем, постійно переносив момент розрахунку на більш пізній період, а потім взагалі зник, не почавши проживати у вищевказаній квартирі. Оскільки зі сторони ОСОБА_3 не дотримано істотних умов договору купівлі-продажу щодо оплати придбаної квартири, просить такий договір розірвати. Враховуючи те, що до 19.04.2011р. відносно згаданої квартири існував спір, який перебував на розгляді в Личаківському районному суді м. Львова і за результатами розгляду якого він міг бути позбавлений права власності, просить вважати причини пропуску строку позовної давності поважними.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені ним вимоги підтримав, підтвердив факт, що з ним не було проведено розрахунку за придбання квартири, внаслідок чого були порушені його права як продавця квартири, з метою захисту яких вимушений звернутись до суду із згаданим позовом, який просить задовольнити.

Представник відповідача - ПАТ «Дельта-Банк» згідно належної довіреності від 20.03.2010р. ОСОБА_2 проти обґрунтованості позову заперечила. Вказала, що всупереч своєму обов'язку, позивач не представив суду доказів того, що з ним не проведено розрахунку за придбання спірної квартири, а підписуючи оспорюваний договір, він підтвердив, що ціна квартири погоджена сторонами, і плату за квартиру він отримав до підписання цього договору. Крім того, сторони також підтвердили, що на момент підписання цього договору у них немає претензій одна до одної, укладення такого договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі, умови договору є зрозумілими і відповідають реальній домовленості сторін. Таким чином, виключається можливість вважати позов обґрунтованим, і в його задоволенні просить відмовити. Крім того, просить врахувати що позов подано до суду по спливу загального трьохрічного строку позовної давності, який слід обраховувати з моменту укладення договору, наслідком чого є також відмова в його задоволенні. Поважних причин для поновлення такого строку не вбачає. Разом з тим, звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3, набувши право власності за оспорюваним договором, передав її в іпотеку ПАТ «Кредитпромбанк» для забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 24.09.2007р. Правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» згідно договору купівлі-продажу прав вимоги є ПАТ «Дельта-Банк». Розірвання ж такого договору та визнання права власності на квартиру, яка перебуває в іпотеці ПАТ «Дельта Банк», крім того що суперечить нормам матеріального права, призведе до порушень нового кредитора у грошовому зобов'язанні, де розмір заборгованості станом на 14.11.2014р. становить 862 803,26 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. За погодженням з учасниками процесу суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2007р. (а.с.4). позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_1. На підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2007р. (а.с.22), вказана квартири перейшла у власність відповідача.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За правилами ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною встановленою у договорі купівлі-продажу.

Умовами оспорюваного договору визначено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 8 000 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. На момент підписання, сторони договору не мають одна до одної претензій щодо проведення розрахунків. Крім того, в договорі зазначено, що його укладення відповідає інтересам сторін, волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає їх внутрішній волі, умови договору є зрозумілими і відповідають реальній домовленості сторін.

Як регламентовано положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В силу вимог ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч такому обов'язку, позивач не представив суду доказів про те, що з ним не проведено розрахунку за придбану квартиру, що виключає можливість вважати допущеним з боку відповідача істотного порушення в частині обумовленої ціни, і в свою чергу, виключає можливість вважати такі вимоги обґрунтованими.

Оскільки будь-яких інших підтверджуючих документів на обґрунтування мотивів позову судом не здобуто, такий позов слід визнати безпідставним і в його задоволенні відмовити.

Посилання сторони позивача на те, що за усною домовленістю сторін вартість квартири становить 80 000 грн., і саме таку суму повинен був, проте не передав відповідач, є неспроможними і не є підставою для розірвання договору купівлі продажу.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що вона полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору, які ґрунтуються на вільному волевиявленню його учасників.

Головне правило, що діє у сфері застосування принципу свободи договору, є встановлене у ст. 6 ЦК України, яким визначається співвідношення актів цивільного законодавства і договору. Згідно із цією статтею запроваджується загальний підхід про можливість сторін договору відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Закріплюючи принцип свободи договору, законодавець наділяє його учасників вільно обирати спосіб задоволення своїх потреб.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України, ціна у договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Саме у 8 000 грн. сторони договору-купівлі продажу оцінили спірну квартиру, і за таких обставин, збільшення ціни, після виконання умови про оплату, є недопустимим.

Враховуючи наведене, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 31.07.2007р., що в свою чергу виключає можливість задоволення вимоги про визнання права власності на спірну квартиру за позивачем. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений останнім за подання заяви про перегляд заочного рішення у даній справі в розмірі 121,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.72).

Керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 626, 627, 628, 629, 632, 638, 640, 651, 655, 691, 692 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договору купівлі-продажу від 31 липня 2007 року, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 у м. Львові - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 121,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.